Uļjanovs Vladimirs Iļjičs

Lenins Raksti-40 ievads

V. I. ĻEŅINS

40. SĒJUMS Burtnīcas par agrāro jautājumu 1900 — 1916

PRIEKŠVĀRDS

Šai sējumā ietilpst «Burtnīcas par agrāro jautājumu» — sagatavošanas materiāli V. I. Ļeņina darbiem, kas veltīti Rietumeiropas valstu, Krievijas un Amerikas Savienoto Valstu kapitālistiskās lauksaimniecības analīzei, buržuāzisko un sīkburžuāzisko teoriju, reformisma un revizio-nisma kritikai agrārajā jautājumā.

Šai sējumā ievietotie materiāli aptver laika posmu no 1900. līdz 1916. gadam. Jaunajos apstākļos, kad kapitālisms sasniedza augstāko un pēdējo attīstības pakāpi — imperiālisma stadiju, Ļeņins lielu vērību veltīja tam, lai izstrādātu un pamatotu revolucionārās proletariāta partijas agrāro programu un agrāro politiku, lai tālāk attīstītu marksisma teoriju agrārajā jautājumā — par šķirām un šķiru cīņu uz laukiem, par strādnieku šķiras savienību ar zemniecību proletariāta vadībā, par viņu kopējo cīņu pret muižniekiem un kapitālistiem, par demokrātiju un sociālismu. Revolūcijas liktenis bija atkarīgs no tā, kam sekos zemniecība, kas daudzās zemēs Eiropā bija iedzīvotāju vairākums vai arī prāva daļa. Lai iekarotu zemniecibu par proletariātā sabiedroto briestošajā revolūcijā, vajadzēja pilnīgi noraut masku naidīgajām partijām, kuras centās vadīt zemniecību, un šo partiju ideologiem.

Jaunajā laikmetā šie jautājumi kļuva sevišķi aktuāli un starptautiski nozīmīgi. Tieši tāpēc buržuāziskie ekonomisti, reformisti un revizionisti pastiprināja negantos uzbrukumus marksismam. Ar marksisma kritiku uzstājās buržuāziskie apoloģēti, sīkburžuāzisko partiju ideologi un opor-tūnisti sociāldemokrātijas rindās. Visi viņi noliedza Marksa zemes rentes teoriju, likumu par ražošanas koncentrāciju zemkopībā un par lielražošanas pārākumu salīdzinājumā ar sikražošanu, apgalvoja, ka lauksaimniecība attīstoties pēc īpašiem likumiem, ka šeit darbojoties nenovēršamais «zemes krītošās auglības likums». Viņi uzskatīja, ka zemkopībā izšķirošā nozīme esot nevis cilvēka darbam un nevis darba rīkiem, bet gan stihiskajiem dabas spēkiem. Viltodami faktus un statistikas datus, «Marksa kritiķi» mēģināja pamatot zemnieka sīksaimnieclbas «stabilitāti», tās pārākumu salīdzinājumā ar kapitālistisko lielražošanu.

V. I. Ļeņina vēsturiskais nopelns agrārā jautājuma izstrādāšanā ir tas, ka viņš nosargāja Marksa revolucionāro mācību pret «kritiķu» uzbrukumiem un attīstīja to tālāk piemēroti jaunajiem vēsturiskajiem apstākjiem sakarā ar proletariāta jauna tipa revolucionārās partijas programas, stratēģijas un taktikas izstrādāšanu, pamatoja kā iespējamu un nepieciešamu strādnieku šķiras un zemniecības savienību proletariāta vadībā dažādos revolūcijas posmos, kā ari šās savienības īstenošanas nosacījumus.

Lai revolucionārās cīņas attīstības procesā noteiktu pareizu strādnieku šķiras attieksmi pret dažādām zemniecības grupām, bija ārkārtīgi svarīgi teorētiski izstrādāt agrāro jautājumu. Kapitālisma apstākļos zemniecība sairst dažādās šķiriskās grupās, kurām ir dažādas un pretējas intereses, un, vidējai zemniecībai «izskalojoties», no tās izdalās skaita ziņā neliela, taču ekonomiski varena turīgo kulaku virsotne, bet otrā polā — trūcīgo zemnieku, lauku proletāriešu un pusproletāriešu masa. Ļeņins parāda zemnieka kā preču sīkražotāja divējādo iedabu, viņa divējādās ekonomiskās un politiskās intereses: muižnieka un kulaka ekspluatācijā nospiestā zemnieka — darba cilvēka dzijākās intereses, kas liek viņam meklēt proletariāta atbalstu un palīdzību, un zemnieka — īpašnieka intereses, kuras nosaka viņa sliek-smi uz buržuāziju, politisko nestabilitāti un svārstīšanos starp strādnieku šķiru un buržuāziju. Ļeņins uzsver, ka nepieciešama tāda strādnieku šķiras un zemniecības savienība, kurā vadošā loma ir proletariātam, kura palīdz iekarot proletariāta diktatūru un kopējiem strādnieku un zemnieku pūliņiem uzcelt sociālismu.

šā sējuma pirmajā nodalījumā ievietoti plāni un konspekti Ļeņina darbiem agrārajā jautājumā. To vidū svarīgākā nozīme ir sagatavošanas materiāliem darbam «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» (sk. Rakstu 5. un

13. sēj.). Šai sējumā ievietotajos šā darba plāna variantos uzskatāmi parādās, kā Ļeņins nosprauž pamatlīniju un konkrētos jautājumus buržuāziski reformistisko teoriju un re-vizionisma kritikai. Šeit noteikta programa, kā izstrādāt no daudzajiem avotiem nepieciešamo ticamo materiālu, lai atspēkotu «Marksa kritiķu» argumentus par daudzināto «zemes krītošās auglības likumu» un maltusiešu uzskatus par darbaļaužu posta cēloņiem, viņu uzbrukumus marksisma zemes rentes teorijai u. tml.

Gatavodams darbu «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»», kā ari lekcijas un referātus agrārajā jautājumā, Ļeņins rūpīgi izstudēja svarīgākos avotus un milzum daudz monogrāfisku pētījumu. Viņš plaši izmantoja Eiropas valstu agrārās statistikas datus, lai pamatotu marksisma agrāro teoriju. Viņš pārbaudīja, analizēja un apkopoja plašus statistikas materiālus, sastādīja tabulas, kas pārliecinošā skaitļu valodā atklāj ekonomisko procesu dziļāko pamatu, šo procesu būtību un sabiedrisko nozīmi. Ļeņina dotā statistikas materiālu analīze agrārajā jautājumā uzskatāmi rāda, cik milzīga nozīme ir statistikai kā līdzeklim, lai izzinātu ekonomiskos likumus, atklātu kapitālistiskās sabiedrības pretrunas un zinātniski kritizētu kapitālismu un tā apoloģētus.

Šā sējuma pirmajā nodalījumā ievietotie dokumenti rāda, cik tieši Ļeņina teorētiskie pētījumi un viņa marksistiskās agrārās teorijas izstrādājums saistīts ar strādnieku šķiras revolucionārās cīņas praksi.

Šai sējumā ievietotie sagatavošanas materiāli lekcijām «Marksistiskie uzskati par agrāro jautājumu Eiropā un Krievijā» un referātam «Sociālistu revolucionāru un sociāldemokrātu agrārā programa» atspoguļo svarīgu posmu Ļeņina cīņā pret sīkburžuāzisko sociālistu revolucionāru partiju un pret oportūnistiem pašā sociāldemokrātijā, par to, lai Krievijas marksistiskajai strādnieku partijai tiktu izstrādāta un pamatota patiesi revolucionāra agrārā programa.

Krievija tolaik atradās uz buržuāziski demokrātiskās revolūcijas sliekšņa. Kapitālisms Krievijā pārauga par imperiālismu apstākļos, kad Krievijas ekonomikā un visā politiskajā iekārtā joprojām pastāvēja daudzas dzimtbūšanas atliekas. Galvenā pirmskapitālistisko attiecību palieka ekonomikā bija muižnieku zemes īpašums. Dzimtbūšanas atliekas kā važas saistīja ari zemniekiem iedalītās zemes īpašumu, kas bija pielāgots atstrādāšanas sistēmai muižnieka saimniecībā. Dzimtbūšanas paliekas kavēja ražošanas spēku attīstību tiklab Krievijas nipniecibā, kā arī lauksaimniecībā, pastiprināja Krievijas tehnisko un ekonomisko atpalicību salīdzinājumā ar attīstītajām Rietumu kapitālistiskajām valstīm un bija par cēloni tam, ka strādnieku šķiras un zemniecibas ekspluatācijā pastāvēja īstas vergu darba formas. Tāpēc agrārais jautājums Krievijā bija buržuāziski demokrātiskās revolūcijas pamats, ka arī noteica tās īpatnību.

Ļeņins sevišķi uzsvēra teorijas nozimi partijas progra-mas izstrādāšanā: «Lai salīdzinātu programas un novērtētu tās, jāaplūko principi, teorija, no kuriem programa izriet.» (Šā sējuma 28. lpp.) Zemnieka saimniecības ekonomiskās iedabas teorētiskā analīze deva iespēju Ļeņinam pareizi noteikt proletariāta un dažādo zemniecības slāņu šķirisko interešu kopību un atšķirību buržuāziski demokrātiskajā revolūcijā un nospraust politiku attiecībā uz zemniecību. Agrārās programas galvenais uzdevums buržuāziski demokrātiskās revolūcijas posmā bija formulēt prasības, kuru uzdevums iesaistīt zemniecību kā proletariāta sabiedroto cīņā pret_carismu un muižniekiem. «Mūsu agrārās programas jēga: Krievijas proletariātam (arī lauku proletariātam) jāatbalsta zemniecība cīņā ar dzimtbūšanu.» (Sā sējuma 37. lpp.) Ļoti nesaudzīgi kritizēdams eseru agrāro programu, Ļeņins neatspēkojami pierāda, kā teorētiskā bezprincipialitāte un eklektisms lika eseriem galu galā reakcionāri noklusēt tā laika vēsturiskos uzdevumus — dzimtbūšanas palieku iznīcināšanu, noliegt zemniecības šķirisko noslāņošanos un šķiru ciņu uz laukiem, sacerēt daždažādus projektus par «zemes socializāciju» un «vienlīdzīgu zemes lietošanu» u. tml.

Vērsdams kritikas asumu pret eseriem, Ļeņins tai pašā laikā atmasko antimarksistiskos uzskatus, kādus attiecībā uz agrāro jautājumu Krievijā un attiecībā uz zemniecību pauda P. P. Maslovs, A. S. Martinovs, D. B. Rjazanovs un citi nākamie meņševiki, kas noliedza zemniecības revolucionāro lomu un uzskatīja zemniecību par vienu vienīgu reakcionāru masu. Atšķirībā no meņševikiem Ļeņins uzsvēra narodņicisma divējādo iedabu, tā demokrātisko pusi, kas tiecās cīnīties ar dzimtbūšanas atliekām, un tās utopiski reakcionāro pusi, kura pauda sikburžuja centienus uz mūžīgiem laikiem saglabāt savu sīksaimniecibu. Sakarā ar to Ļeņins norāda, ka, vērtējot narodņicisma vēsturisko nozīmi, visādā ziņā jāņem vērā šis divas narodņicisma puses.

Pirmais nodalījums noslēdzas ar diviem darba «Zemniecība un sociāldemokrātija» plāniem (sk. šā sējuma 44. un 45. lpp ). Sie plāni dod pamatu domāt, ka Ļeņins gatavojies rakstīt par šo tematu speciālu darbu, kurā paredzējis apkopot agrāro attiecību pētījumu rezultātus un citzemju sociālistisko partiju pieredzi agrāro programu izstrādāšanā un pamatot KSDSP politiku attiecībā uz zemniecību. Šeit Ļeņins tālredzīgi norāda uz «agrārā jautājuma praktisko nozīmi, ļoti ticams, tuvākajā nākotnē» (šā sējuma 45. lpp.), izceļ šķiru attiecību īpatnības Krievijas laukos un nepieciešamību lauku proletariātam cīnīties divos flangos: pret muižniekiem un dzimtbūšanas atliekām un pret buržuāziju. Ļeņins nosprauž vadošus principus, pēc kuriem marksistiskajai partijai orientēties sarežģītajos šķiru cīņas apstākļos uz laukiem: «Kopā ar zemnieku buržuāziju pret muižniekiem. Kopā ar pilsētu proletariātu pret zemnieku buržuāziju.» (Sā sējuma 44. lpp.)

Šā sējuma otrā nodalījuma dokumentos redzams, kā Ļeņins kritiski izstrādājis buržuāziskās un sikburžuāziskās agrārās literatūras un oficiālo avotu milzum plašo faktu un statistikas materiālu. Šeit sevišķi interesanti ir materiāli, kuros aplūkoti un apstrādāti speciālu statistisku pētījumu rezultāti par lauksaimniecības un it īpaši par zemnieku saimniecības stāvokli vairākās Eiropas zemēs.

Ļeņina materiāli ir spožs paraugs, kas rāda, kā patiesi zinātniski analizējamas agrārās attiecības, kā izlietojama marksistiskā metode sociālekonomiskās statistikas datu apstrādē, kā kritiski izmantojami buržuāziski avoti un literatūra. Atspēkodams buržuāzisko ekonomistu, reformistu un revizionistu apgalvojumus, Ļeņins, pamatojoties uz ticamiem datiem, pārliecinoši parādīja, ka ari lauksaimniecībā kapitālistiskā lielražošana ir produktīvāka nekā sikražošana un ka pirmā nenovēršami izstumj pēdējo; lielkapitāls ekspropriē zemnieka sīksaimniecību, darba zemniecība izput un proletarizējas. Tāda ir lauksaimniecības kapitālistiskās attīstības kopējā likumība, lai gan atsevišķās zemēs tās izpausmes formas ir dažādas.

Kritiskās piezīmēs par S. Bulgakova, F. Herca, M. Hehta, E. Dāvida un K. Klavki darbiem Ļeņins atspēko buržuāziski reformistiskās teorijas, kas cildina zemkopībā sīksaimnie-cību un tās «pārākumu» par lielražošanu. Viņš norauj masku buržuāzisko un slkburžuāzisko ekonomistu paņēmieniem, ar kuru palīdzību mākslīgi tiek samazināti lielsaimniecību ienākumi un palielināti sīksaimnieclbu ienākumi. Pretstatā melīgajiem cildinājumiem, ka sīksaim-niecība esot «dzīvotspējīga» sikzemnieka čakluma un taupības, sīkstuma un izturības dēj, Ļeņins parāda, ka sīk-saimniecība zemkopībā turas, balstoties uz sīkā zemkopja pārmērīgo darbu, kas izsūc visus spēkus, ka tā pamatojas uz nepietiekamu iztiku, uz sīkā zemnieka dzīvības spēku sistemātisku izpostīšanu, uz lopu kvalitātes pasliktināšanu un uz zemes ražošanas spēku plēsonīgu izlaupīšanu.

Sevišķi asi Ļeņins kritizē reformistus un revizionistus, kas «mulsina citus, dēvēdamies par sociālistiem», un cītīgāk nekā parastie buržuāziskie apoloģēti izskaistina kapitālistisko īstenību. Sīki analizēdams E. Dāvida grāmatu «Sociālisms un lauksaimniecība» — revizionisma galveno darbu agrārajā jautājumā, — Ļeņins parāda, ka tas ir buržuāzisku aizspriedumu un buržuāzisku melu sakopojums «sociālistiskas» frazeoloģijas aizsegā.

Tai pašā laikā Ļeņins rūpīgi atlasa un pētī zinātniski vērtīgu faktu materiālu un pareizus novērojumus un secinājumus buržuāziskajos avotos un literatūrā. Izrakstījis no

O. Pringsheima raksta aizrādījumu, ka «mūsdienu lauksaimniecisko lielražošanu vajag salīdzināt ar manufaktūra (Marksa izpratnē)» (šā sējuma 84. lpp.), Ļeņins vairākkārt izmanto to publicētajos darbos (sk. Rakstu 5. sēj. 118. un 119. lpp. un 22. sēj. 86. lpp.). Par F. Morisa grāmatu «Zemkopība un sociālais jautājums. Zemkopju un agrārā Francija» Ļeņins piezīmēja: «Autoram vistrakākās visprimitīvākā anarhisma idejas. Ir nedaudzas interesantas faktiskas piezīmes.» (Šā sējuma 149. lpp.)

Sevišķu vērību Ļeņins veltīja statistikas datu analīzei par agrāro iekārtu Dānijā, ko kapitālisma apoloģēti iztēloja par «ideālu» zemnieciskās sīkražošanas zemi. Atmaskojis buržuāzisko ekonomistu un revizionistu falsifikatoriskos paņēmienus, Ļeņins parāda šās zemes agrāro attiecību kapitālistisko raksturu. Galvenais fakts, ko noklusē buržuāziskā politiskā ekonomija un revizionisti, ir tas, ka zemes un lopu lielum lielais vairākums Dānijā pieder zemes īpašniekiem, kas saimnieko kapitālistiski (sk. šā sējuma 205. lpp. un 374.—380. lpp.). «Dānijas lauksaimniecības pamatā,» Ļeņins norāda, «atrodas lielā un vidējā kapitālistiskā zemkopība. Valodas par «zemnieku valsti» un «sīko kultūru» ir nepārtraukta buržuāziska apoloģētika, faktu sagrozīšana, ko izdara dažādi titulēti un netitulēti kapitāla ideologi.» (Rakstu 13. sēj., 166. lpp.) Ļeņins šaustī «sociālistus», kas notušē ražošanas koncentrāciju, faktu, ka lielražošana izstumj sīkražošanu, kas noklusē, ka Dānijas lauksaimniecības kapitālistiskais uzplaukums pamatojas uz lauku iedzīvotāju masu proletarizēšanos.

Šā sējuma trešajā nodalījumā ievietoti materiāli pētījumam par Eiropas un ASV kapitālistisko lauksaimniecību laikā no 1910. līdz 1916. gadam, kā arī materiāli, kas attiecas uz grāmatu «Jauni dati par kapitālisma attīstības likumiem zemkopībā. I izlaidums. Kapitālisms un zemkopība Amerikas Savienotajās Valstīs».

Šai darbā uzsvērts, ka ASV kā «visjaunākā kapitālisma vairāk attīstītā zeme» ir sevišķi interesanta, lai pētītu lauksaimniecības sabiedriski ekonomisko iekārtu, tās attīstības formas un likumus mūsdienu kapitālisma apstākļos. «Amerikā ir tīrāks lauksaimniecības kapitālisms, tīrāka darba dalīšana; mazāk saišu ar viduslaikiem, ar strādniekiem, kas saistīti pie zemes; mazāk zemes rentes spaidu; mazāk tirdznieciskās zemkopības sajaukuma ar naturālo zemkopību.» (Šā sējuma 420. lpp.) Svarīgi arī tas, ka ASV ir zeme, kuras apmēri ir visplašākie un kur ir vislielākā attiecību dažādība, vislielākā kapitālistiskās zemkopības nokrāsu un formu bagātība.

Buržuāziskie ekonomisti, reformisti un revizionisti, sagrozīdami īstenību, iztēlo ASV fermeru saimniecību par zemkopības «nekapitālistiskās evolūcijas» paraugu, kur «sīkā darba zemkopība» izstumjot lielražošanu, kur fermu lielākā daļa esot «darba saimniecības» u. tml. Tipisks pārstāvis, kas pauda tamlīdzīgus vispārburžuāziskus uzskatus par zemkopības attīstības nekapitālistisko ceļu kapitālistiskajā sabiedrība, bija N. Himmers, kas šos uzskatus izklāstījis rakstā par 1910. gada cenza rezultātiem Amerikas Savienotajās Valstīs. «Himmers kā buržuāzisko uzskatu kopsavilkums. Šai ziņā viņa īsais raksts ir daudzu sējumu vērts,» Ļeņins norādīja (šā sējuma 408. lpp.). Marksisma pretinieki savus secinājumus konstruē tā, ka «izrauj atsevišķus faktus un faktiņus, skaitļus un skaitlīšus no politiski ekonomisko attiecību kopsakara». Izmantojot amerikāņu statistikas masu datus, Ļeņins dod «kapitālisma ainu Amerikas zemkopībā tās visumā» (Rakstu 22. sēj.,

6. lpp.).

Buržuāziska statistika, Ļeņins aizrāda, ar lauksaimniecības skaitīšanām savāc plašu materiālu, taču šis par katru atsevišķu saimniecību iegūto ziņu «bagātības un pilnīguma ziņā lieliskais materiāls» zaudē vērtību un tiek sabojāts, kjūst nekur nederīgs nepareiza kopsavilkuma un grupējuma dēļ, iznāk bezjēdzīgas ciparu ailes, statistiska «skaitļu rotaļa».

Ļeņins patstāvīgi izstrādā lauksaimniecības statistikas masu datus, sastāda tabulas saskaņā ar saimniecību grupēšanas zinātniskajiem principiem. Lielisks paraugs, kā sociāli ekonomiskā statistika izmantojama par vienu no sociālās izziņas ieročiem, ir Ļeņina sastādītā kopsavilkuma tabula (sk. šā sējuma 440. un 441. lpp.). Salīdzinādams un konfrontēdams trīs fermu grupējumu veidus — pēc ienākuma, t. i., pēc fermās ražotā produkta vērtības, pēc zemes daudzuma un pēc ražošanas specialitātes (pēc galvenā ienākumu avota), — viņš parāda kapitālisma pretrunas un attīstības virzienu ASV zemkopībā.

Plašā faktu materiāla un agrārās statistikas masu datu analīze, ko devis Ļeņins, neatspēkojami pierāda, ka ASV lauksaimniecība attīstās pa kapitālisma ceļu. Par to liecina algotā darba aizvien plašākā izmantošana viscaur, algoto strādnieku skaita palielināšanās, patstāvīgo saimnieku skaita samazināšanās, vidējo grupu izzušana un ekstrēmo fermu pastiprināšanās vispārējā kopskaitā, kapitālistisko lielsaimniecību pieaugums un sīksaimniecību izstumšana. ASV zemkopībā kapitālisms aug, Ļeņins aizrāda, tiklab tādā ceļā, ka paātrinās platības ziņā lielo saimniecību attīstība ekstensīvās zemkopības rajonos, kā arī tādā ceļā, ka tiek radītas ražošanas apjoma ziņā lielākas kapitālistiskas saimniecības uz sīkākiem zemes gabaliem intensīvās zemkopības rajonos. Pastiprinās ražošanas koncentrācija lauksaimniecībā, sīko fermeru ekspropriācija un izstumšana — samazinās fermeru vidū īpašnieku procents.

Ļeņins savā grāmatā parāda, kāda postā dzīvo sīkie fermeri un nomnieki, it īpaši nēģeri, kurus nekaunīgi un neģēlīgi apspiež. «Noslēgtība, atpalicība, svaiga gaisa trūkums, kaut kāds cietums «atbrīvotajiem» nēģeriem — lūk, kas ir Amerikas dienvidi.» (Rakstu 22. sēj., 14. lpp.) Pie tam Ļeņins norāda uz pārsteidzošo līdzību starp nēģeru ekonomisko stāvokli Amerikā un bijušo muižas zemnieku stāvokli zemkopības Krievijas centrā.

Viens tāds ASV sīko fermeru izputēšanas rādītājs ir ieķīlāto fermu skaita pieaugums, kas «nozīmē, ka vara pār tām faktiski pāriet kapitāla rokās». Vairums fermeru, nokļuvuši finansu kapitāla nagos, vēl vairāk izput. «Kas tur savās rokās bankas, tas tieši tur savās rokās trešdaļu no visām Amerikas fermām, bet nelieši valda par visu fermu masu.» (Turpat, 79. un 86. lpp.)

Izpētījis lauksaimniecības kapitālistiskās attīstības vispārējās likumības un šo likumību izpausmes īpatnības dažādās zemēs, Ļeņins dziļi un vispusīgi apgaismoja procesu, kurā lielražošana izstumj sīkražošanu. Šis sarežģītais un moku pilnais process ietver ne vien darba zemnieku un fermeru tiešo ekspropriāciju, ko izdara lielkapitāls, bet arī «sīko zemkopju saimniecības izputēšanu un apstākļu pasliktināšanos, kas var ilgt gadiem un gadu desmitiem», kas izpaužas pārmērīgā darbā un aizvien sliktākā iztikā, parādu nastā un aizvien sliktākā zemes apstrādāšanā un lopu turēšanā, sīksaimniecības tehnikas sastingumā utt.

No tā laika, kad Ļeņins deva Eiropas un ASV kapitālistiskās lauksaimniecības analīzi, apritējuši gadu desmiti. Šai laikā kapitālistisko zemju lauksaimniecībā notikušas lielas pārmaiņas. Tomēr kapitālisma attīstības objektīvie likumi joprojām negrozāmi. Kapitālistiskās lauksaimniecības attīstība pilnīgi un bez ierunām apstiprina, ka marksistiski ļeņiniskā teorija agrārajā jautājumā, šķiru un uz laukiem notiekošās šķiru cīņas raksturojums ir pareizs un dzīvot spējīgs. Padomju Savienības Komunistiskās partijas Programā uzsvērts, ka kapitālistisko zemju lauksaimniecību raksturo buržuāziskajai iekārtai piemītošo pretrunu tālāka padziļināšanās — ražošanas koncentrācijas pieaugums, sīko zemes īpašnieku, zemnieku un fermeru ekspropriācijās pastiprināšanās. Valdošās pozīcijas arī lauksaimniecībā ieņēmuši monopoli. Miljoniem fermeru un zemnieku liek izputināti un padzīti no zemes.

Gadu desmitos, kas aizritējuši kopš Ļeņina izdarītās analīzes, lielas pārmaiņas notikušas lauksaimnieciskās ražošanas apgādē ar tehniku. Tomēr, tāpat kā Marksa un Ļeņina laikos, mašīna ne vien ceļ cilvēka darba ražīgumu, bet ari vel vairak padziļina pretrunas kapitālistiskajā lauksaimniecībā.

Līdz ar ražošanas mehanizāciju kapitālistiskajās lielsaimniecībās pastiprinās darba intensifikācija, pasliktinās darba apstākļi, tiek izstumti algotie strādnieki, pieaug bezdarbs. Reizē ar to aizvien lielākā skaitā izput parādu un nodokļu nastas nomāktās zemnieku sīksaimniecības un fermeri, kas nespēj iegādāties un racionāli izmantot modernās mašīnas; lielsaimniecību izstumtie vidējie un sīkie fermeri kļūst par nomniekiem vai algotiem strādniekiem: aplaupītie fermeri nomnieki tiek padzīti no zemes. Par to liecina lauksaimniecības skaitīšanu statistikas masu dati Amerikas Savienotajās Valstīs, Kanādā, Francijā, Vācijas Federatīvajā Republikā un citās kapitālistiskajās valstīs.

Tomēr pretēji reālajai īstenībai mūsdienu buržuāziskā politiskā ekonomija, kā arī daždažādie reformisti un revi-zionisti dažādos variantos atkārto marksisma-ļeņinisma sen noraidītās un dzīves atspēkotās teorijas par zemnieka sīksaimniecības «stabilitāti» kapitālisma apstākļos, par tās «priekšrocībām» salīdzinājumā ar lielsaimniecību, par iespēju darba zemniekiem sasniegt kapitālisma apstākļos pārtikušu dzīvi.

Mūsdienu reformisti un revizionisti atdzīvina vecas teorijas par «zemkopības nekapitālistisko evolūciju» ar kooperācijas palīdzību. Tomēr buržuāzijas un tās «sociālistisko» pakalpiņu cildinātie kooperatīvi produkcijas pārdošanai neglābj sīkos zemkopjus no trūkuma un izputēšanas. Mūsdienu īstenība visnotaļ apstiprina Ļeņina analīzi par kooperāciju kapitālistiskajā sabiedrībā. Ar konkrētu materiālu par piena produktu pārdošanas biedrībām vairākās kapitālistiskajās zemēs Ļeņins parādīja, ka kooperatīvos apvienotas galvenokārt lielās (kapitālistiskās) saimniecības, bet no sīkajiem zemkopjiem biedrībās piedalās tikai gluži niecīgs mazākums (sk. šā sējuma 187, 189. un 190. lpp.). Mūsdienu kapitālistiskajās valstīs bankām un monopoliem pakļauto kooperāciju arī izmanto galvenokārt kapitālistiskās saimniecības un nevis sīkie zemkopji.

Ļeņina kritikai, ko viņš izteicis par buržuāziski reformis-tiskajiem un revizionistiskajiem uzskatiem agrārajā jautājumā, ir aktuāla nozīme arī šobrīd kā spožam paraugam, kas rāda partejiskumu zinātnē, nesamierināmu cīņu pret naidīgu ideoloģiju, pret buržuāzisku apoloģētiku, mūsdienu

reformismu un revizionismu. Kapitālisma vispārējās krīzes un šķiru pretrunu nemitīgās saasināšanās apstākļos buržuāzija un tās ideologi pastiprina ciņu par zemniecību, izmantodami sociālās demagoģijas metodes, šķiru interešu harmonijas reformistisko sludināšanu, solījumus uzlabot sīkzemniecības stāvokli, kapitālismam saglabājoties. Ļeņina programatiskie norādījumi agrārajā jautājumā dod kapitālistisko un koloniālo zemju komunistiskajām un strādnieku partijām prasmi pareizi izšķirt svarīgo jautājumu par strādnieku šķiras attieksmi pret zemniecību kā sabiedroto revolucionārajā cīņā pret kapitālismu un koloniālismu, par demokrātiju un sociālismu.

Ļeņins allaž uzsvēra, ka pretēji buržuāziskajiem padomdevējiem, kas vidējos zemniekos sēj ilūzijas par iespēju sasniegt labklājību kapitālisma apstākļos, marksistiskais vērtējums par zemniecības patieso stāvokli kapitālistiskajās valstīs «nenovēršami noved pie atziņas, ka sīkā zemnieka stāvoklis ir bezizejas un bezcerības stāvoklis (bezcerības — ārpus proletariāta revolucionārās cīņas pret visu kapitālistisko iekārtu)» (Rakstu 5. sēj., 164. un 165. lpp.).

Padomju Savienības un citu sociālistisko zemju vēsturiskais paraugs ļauj visas pasaules zemniekiem pārliecināties par to, ka tikai īstas tautas varas nodibināšana un ražošanas kooperēšanā var paglābt zemniekus no nabadzības un ekspluatācijas un sagādāt viņiem turīgas un kulturālas dzīves apstākļus. PSRS un tautas demokrātijas valstu pieredze galīgi atspēkojusi kapitāla izkalpeņu «teorijas» par to, ka zemniecība pašos pamatos esot naidīga sociālismam. Praksē pierādīts, ka pareizas ir marksisma-ļeņinisma tēzes par nepieciešamību un iespēju sekmīgi sociālistiski pārveidot zemnieka saimniecību un iesaistīt darba zemniecību sociālisma un komunisma celtniecībā.

* *

♦

Šai sējumā ievietoto materiālu galvenā daļa pirmoreiz publicēta Ļeņina Rakstu un materiālu XIX, XXXI un XXXII krājumā laikā no 1932. līdz 1938. gadam. Septiņi dokumenti tiek publicēti pirmoreiz: piezīmes par E. Seņ-jurē grāmatu «Apcerējumi par sociālo un lauksaimniecības ekonomiku», manuskripts ar grāmatas «Francijas lauksaimniecības statistika» datu analīzi, piezīmes par G. Fišera darbu «Mašīnu sociālā nozīme lauksaimniecībā», manuskripts ar darba «Roku un mašīnu darbs» iztirzājumu, piezīmes par E. Jordija grāmatu «Elektriskais dzinējs lauksaimniecībā» un citi.

Visi šai sējumā ievietotie dokumenti ir Ļeņina autogrāfi.

Materiāli, kas rakstīti svešvalodās, te ievietoti tulkojumā. Šim izdevumam tulkojumi no jauna pārbaudīti un precizēti. Šai sējumā izmantoti paša Ļeņina tulkojumi viņa darbos «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»», «Jauni dati par kapitālisma attīstības likumiem zemkopībā. I izlaidums. Kapitālisms un zemkopība Amerikas Savienotajās Valstīs» un citos darbos. Dokumenti, kas Liek publicēti pirmoreiz, ievietoti oriģinālvalodā un tulkojumā.

Grāmatu un periodisko izdevumu nosaukumi uzrādīti oriģinālvalodā. Nav tulkoti arī vispārlietojami svešvalodu vārdi, kas atrodami Ļeņina tekstā: etc., versus, sic!, idem un citi.

Šai sējumā paturētas Ļeņina manuskripta īpatnības: viņa dotais materiāla izvietojums, svītrojumi sānos un pasvitro-jumi tekstā. Pēdējie uzrādīti ar burtu veida palīdzību: ar vienu taisnu svitru pasvītrotais iespiests kursīvā; ar divām — retinātā kursīvā, ar trim — taisniem pus-trekniem burtiem; ar četrām — taisniem pustrek-niem burtiem retināti; ar vienu viļņotu līniju — pu8treknā kursīvā; ar divām — pustreknā retinātā kursīvā.

Viss šā izdevuma teksts vēlreiz pārbaudīts pēc V. I. Ļeņina manuskriptiem un pirmavotiem.

No jauna pārbaudīti visi statistikas dati; atsevišķos gadījumos sastopamās neprecizitātes summās, starpībās un procentos nav grozītas, jo tās izskaidrojamas ar skaitļu noapaļošanu, ko Ļeņins izdarījis, konspektējot attiecīgos materiālus.

Šai sējumā piezīmēs zem svītras pie publicējamiem materiāliem dotas atsauces uz V. I. Ļeņina darbiem «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» un «Jauni dati par kapitālisma attīstības likumiem zemkopībā». Līdz ar to parādīts sagatavošanas materiālu nesaraujamais sakars ar viņa darbiem un dota iespēja konkrēti saskatīt, kā Ļeņins šos materiālus izmantojis savos darbos.

PSKP CK Marksisma-ļeņinisma institūts

tālāko grāmatas tekstu skat PDF failā, jo pārāk daudz specifisku simbolu un teksts ļoti sarežģīts lai to saglabātu kā fb2

PIEZĪMES

1 V. I. Ļeņins savu darbu «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» sarakstījis pa daļām dažādos laikos: pirmās deviņas nodaļas — 1901. gadā no jūnija līdz septembrim un pēdējās trīs nodaļas — 1907. gada rudeni. V. I. Ļeņina Rakstu ceturtajā izdevumā šis darbs ievietots 5. sējuma (I—IX nodaļa) un 13. sējumā (X—XII nodaļa); Rakstu 5. izdevumā tas viss ievietots 5. sējumā. Šajā sējumā tiek publicēti darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» sagatavošanas materiāli — plāni un satura rādītājs, kā arī kritiskas piezīmes par buržuāzisko ekonomistu un revizionistu darbiem, materiāli, kuros izstrādāti un analizēti daudzie lauksaimniecības statistikas dati.

Sējumā ievietotie Ļeņina darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» četri varianti atspoguļo šā darba struktūras un satura izstrādāšanas procesu. Ļeņins vispirms paredz atmaskot «kritiķu» vispārējos teorētiskos uzskatus — «zemes krītošās auglības likuma» zinātnisko nepamatotību, ar šo likumu saistītās rentes teorijas un no tām izdarītos maltusiskos secinājumus. Pēc tam viņš domā sīki kritiski izanalizēt buržuāzisko un revizionistisko literatūru par agrārās teorijas un agrāro attiecību svarīgākajām problēmām (ražošanas koncentrācija zemkopībā, mašīnu izmantošana lauksaimniecībā u. c.), atmaskot «kritiķu» lietotos zinātniski nepamatotos un negodīgos faktiskā materiāla pētīšanas un izmantošanas paņēmienus. Ļeņins īpaši izceļ, cik svarīgi ir analizēt daudzos statistikas datus un slēdzienus no monogrāfiskajiem aprakstiem par agrārām attiecībām Francija, V'ācijā un citās zemēs, lai izpētītu faktiskos procesus, kādi notiek lauksaimniecībā, modernās zemkopības kapitālistisko struk-tūru, kā ari kritizētu buržuāziskos un revizionistiskos autorus.

Dokumenta manuskripts atspoguļo V. I. Ļeņina darbu grāmatas «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» plāna izstrādāšanā. Та četros variantos secigi paplašinās jautājumu loks un to saturs, mainās plāna punktu kartiba. Pie ceturtā — vairak pabeigtā plāna varianta V. I. Ļeņins atgriežas vairākkārt. Šajā variantā plāna vienpadsmit nodalījumi sanumurēti ar zīmuli romiešu cipariem. Tāpat ar zīmuli pie 12. punkta pierakstīts — «Žurnāls «Načalo» («Sākums»), I, 7. un 13. lpp.» un pie 21. punkta — «Latifundijas. (Sal. Hercs 15.; Bulgakovs II 126., 190., 363.)». 12, punkta, sākot ar «4., 141. nr.» un līdz rindkopas beigām un pierakstījumā pie šā (12.) punkta pa labi «Engelss par Beļģiju, 10. nr., 234.», kā ari pierakstījumā pie 18. punkta, sākot ar vārdiem «Bulgakovs II 289.» un līdz rindkopas beigām vārdi ar zīmuli viegli pārsvītroti. — 3.

2 Izrakstus un kritiskas piezīmes par grāmatām: «Bāuerliche Zustānde in Deutschland». Berichte, veroffentlicht vom Verein fiir Sozial-politik. Bd. 1—3. Leipzig, 1883 («Zemnieku stāvoklis Vācijā». Sociālās politikas savienības izdevums. 1.—3. sēj. Leipcigā, 1883) sk. Ленинский сборник XIX, 166.—180. lpp. Sos materiālus V. I. Ļeijins izmantoja savā darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» (sk. Rakstu 5. sēj., 155. un 156. lpp., un 13. sēj., 153.—164. lpp.). — 3.

:i V. I. Ļeņina piezimes par Bodriljāra darbu «Les populations agricoles de la France». La Normandie (passē et present). Paris, 1880 («Francijas zemkopji». Normandija (pagātnē un tagad). Parīzē, 1880) sk. Ленинский сборник XXXII, 82.—105. lpp. V. I. Ļeņina piezīmes par Bodriljāra grāmatu «Les populations agricoles de la France. 3-e sērie. Les populations du Midi». Paris, 1893 («Francijas zemkopji, 3. sērija, Dienvidu iedzīvotāji». Parīzē, 1893) sk. šā sējuma 247. un 248. lpp. — 3.

* Ļeņins te domājis F. Engelsa darba «Zemnieku jautājums Francijā un Vācijā» citātu sagrozīto tulkojumu un interpretējumu eseru avīzē «Revoļucionnaja Rossija» («Revolucionārā Krievija»), Sk. Ленинский сборник XIX, 287.—293. lpp. — 3.

5 V. 1. Ļeņina piezīmes par grāmatu Hugo Bottger. «Die Socialdemokra-tie auf dem Lande». Leipzig, 1900 (Hugo Betgers. «Sociāldemokrātija uz laukiem». Leipcigā, 1900) sk. Ленинский сборник XIX, 304.— 306. lpp. — 3.

6 «Iskras» 3. nr-ā 1901. gada aprīlī bija publicēts V. I. Ļeņina raksts «Strādnieku partija un zemniecība», kas bija KSDSP agrārās programmas uzmetums (sk. Rakstu 4. sēj., 381.—388. lpp.). — 3.

7 Ļeņina kritiku par P. Maslova antimarksistisko rentes teorijas interpretējumu sk. Rakstu 5. sēj., 105. un 106. lpp. zemsvītras piezīmē. — 4.

8 Domāta grāmata P. Mack. «Der Aufschwung unseres Landwirt-schaftsbetriebes durch Verbilligung der Produktionskosten. Eine Untersuchung iiber den Dienst, den Maschinentechnik und Elektri-zitat der Landwirtschaft bieten». Konigsberg, 1900 (P. Maks. «Mūsu lauksaimnieciskās ražošanas kāpināšana, pazeminot ražošanas izmaksas. Pētījums par mašīnu tehnikas un elektrības izmantošanas rezultātiem lauksaimniecībā». Kēnigsbergā, 1900). — 4.

9 Domāts Kautska raksts «Die Elektrizitāt in der Landwirtschaft». «Die Neue Zeit», Stuttgart, 1900—1901, XIX. Jahrgang. Band I, Nr. 18, SS. 565—572 («Elektrība lauksaimniecībā». «Jaunais Laiks», Stut-gartē, 1900—1901, XIX gadagājums. I sējums, 18. nr., 565.— 572. lpp.). — 4.

10 Liberālo narodņiku žurnālā «Russkoje Bogatstvo» («Krievu Bagātība») 1900. gadā bija ievietota V. Čemova rakstu sērija ar kopēju nosaukumu — «Kapitālistiskās im agrārās evolūcijas tipi». V. I. Ļeņins kritizēja Černova uzskatus darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»». Šeit un turpmāk Ļeņins atzīmē žurnāla «Russkoje Bogatstvo» numurus un lappuses ar V. Černova izteicieniem. — 4.

11 Īriju aplūkoja kā tādas zemes piemēru, kur ir lieli zemes īpašumi un sīka («trūcīga») rente, kur zemes īpašnieku milzīgās bagātības pastāv līdzās tautas masu nabadzībai, kur fermeri bieži badojas, izput un masveidīgi emigrē. Bulgakovs centās apslēpt Īrijas fermeru nabadzību un izmiršanu ar maltusiskiem argumentiem par «pārapdzīvotību» un zemes platības «trūkumu», lai gan īstais iemesls bija lielo zemes īpašumu monopols un sīko fermeru verdziskā ekspluatācija. — 5.

12 K. Marksa un F. Engelsa priekšvārdā «Komunistiskās partijas manifesta» 1882. gada krievu izdevumam par zemes īpašumu Amerikas Savienotajās Valslīs teikls: «Fermeru sīkos un vidējos zemes īpašumus, visas Amerikas politiskās iekārtas pamalu, pamazam nomāc milzu fermu konkurence.» (K. Markss un F. Engelss. Darbu izlase divos sējumos, I sēj., LVI, 1950, 3. lpp.) — 5.

13 Sk. Ленинский сборник XIX, 159. lpp. — 5.

11 V. I. Ļeņina piezīmes par grāmatu Georges Blonde). «Etudes sur les populations rurales de l'Allemagne et la crise agraire». Paris, 1897 (Blondels. «Pētījumi par Vācijas lauku iedzīvotājiem un par agrāro krīzi». Parīzē, 1897) sk. Ленинский сборник XXXI, 84.—86. lpp. — 5.

16 Sk. Ленинский сборник XIX, 166.—180. lpp. — 5.

16 2a3b — P. N. Ļepešinska pseidonīms. — 6.

17 S. Bulgakova rakstu «Par zemkopības kapitālistiskās evolūcijas jautājumu», kas bija publicēts «legālo marksistu» žurnāla «Načalo» 1899. gada 1. un 2. nr-ā, V. 1. Ļeņins kritizējis darbos «Kapitālisms lauksaimniecibā» (Raksti, 4. sēj., 85.—135. lpp.) un «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» (Raksti, 5. sēj., 83.—195, lpp., un 13. sēj., 141,—185. lpp.). — 8.

18 Rentengiiter — rentes muižas, ko izveidoja Prūsijā un Poznaņā, pamatojoties uz Prūsijas landtāga 1886. g. 26. aprīlī, 1890. g. 27. jūnijā un 1891. g. 7. jūlijā pieņemtajiem likumiem par Vācijas austrumu provinču kolonizēšanu ar vācu zemniekiem. Rentes muižas izveidoja nolūkā pastiprināt vācu un vājināt poļu ietekmi šajās provincēs un nodrošināt lielos zemes īpašniekus ar lētu darbaspēku. Organizējot rentes muižas, lielo muižas saimniecību (kas dažkārt bija pirkta no polu tautības zemes īpašniekiem) saskaldīja sīkos un vidējos zemes gabalos, kurus nodeva vācu zemnieku īpašumā un par kuriem bija jasamaksā kapitāla summa vai ikgadēja rente. Ja zemi pirka par ikgadēju renti, kolonista rīcība ar zemi bija ierobežota: viņam nebija tiesību bez valsts piekrišanas īpašumu sadalīt, atsavināt to pa daļām utt. — 9.

15 Minētais dokuments ir V. 1. Ļeņina darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» otrās daļas atsevišķu nodalu īss satura pieraksts, kas pirmoreiz publicēts žurnāla «Obrazovaņije» («Izglītība») 1906. gada februārī 2. nr-ā. Saskaitītās manuskripta nodaļu lappuses liek domāt, ka dokuments sarakstīts laikā, kad manuskriptu gatavoja publicēšanai žurnālā. — 13.

20 Divas piezīmes manuskripta beigās, ietvertas taisnstūros, rāda, cik laika nepieciešams šās darba daļas manuskripta izlasīšanai. Pirmā piezīme attiecas uz V nodaļu un VI nodaļas pirmo daļu un nozīmē Ļeņina izdarītā mēģinājuma — «ātri lasot klusām pie sevis» rezultātu, uz kura pamata viņš (otrā piezīmē) secina, ka visa šās darba daļas manuskripta izlasīšanai vajadzīgas «aptuveni 2 stundas». — 13.

21 Publicējamie dokumenti ir sagatavošanas materiāli V. I. Ļeņina lekcijām par tematu «Marksistiskie uzskati par agrāro jautājumu Eiropā un Krievijā», kas nolasītas 1903. g. no 10. līdz 13. (23.—26.) februārim Krievu sabiedrisko zinātņu augstskolā Parīzē. Skolu 1901. gadā bija nodibinājusi grupa liberālu profesoru, ko cara valdība bija izraidījusi no Krievijas augstākajām mācību iestādēm (M. M. Kovaļevskis, J. S. Gambarovs un J. V. de Roberti); atbalstu skolai sniedza I. I. Mečņikovs, Elīze Reklī, G. Tards u. c. Skola darbojās legāli. Skolā mācījās galvenokārt Parīzes krievu kolonijas revolucionāro emigrantu jaunieši un krievu studenti. Nolasīt lekcijas par agrāro jautājumu V. I. Ļeņinu uzaicināja tad, kad to pieprasija «Iskras» Parīzes grupa, kuru atbalstīja sociāldemokrātiskie studenti. Ļeņins nolasīja Krievu augstskolā četras lekcijas — 1903. gada 10., 11., 12. un 13. (23., 24., 25. un 26.) februāri. Lekcijām bija ļoti lieli panākumi.

Gatavodamies lekcijām, Ļeņins izstudēja ļoti daudz literatūras un avotu agrārajā jautājumā, izdarīja daudz izrakstu no Marksa, Engelsa darbiem, Internacionāles lēmumiem, kā arī no krievu un ārzemju autoru (P. Maslova, V. Voroncova, Dāvida, Nosiga, Betgera, Stumpfes u. c.) grāmatām un rakstiem, sastādīja tabulas pēc Bavārijas, Prūsijas, Virtembergas, Holandes u. c. lauksaimniecības anketu datiem. Ļeņins speciāli pārtulkoja F. Engelsa rakstu «Zemnieku jautājums Francijā un Vācijā» (sk. Ленинский сборник XIX, 295.—300. 1pp.). V. I. Ļeņins sastādija lekciju programu un nosūlija to iepriekš uz skolu, uzrakstīja divus lekciju plānu-konspektu variantus. — 14.

22 Sk. K. Marksa «Kapitāla» III sēj., LVI, 1953, 779. un 730. lpp., kā ari V. I. Ļeņina Rakstu 3. sēj., 125. un 126. lpp. — 14.

23 Sk. F. Engelsa «Zemnieku jautājums Francijā un Vācijā» (K. Marksa un F. Engelsa Darbu izlase divos sējumos, II sēj., LVI, 1950, 397. un 398. lpp.). — 14.

24 Marksistiska zinātniski politiskā žurnāla «Zarja» («Ausma») 2.— 3. nr-ā, kas iznāca 1901. gada decembrī (žurnālu legāli izdeva «Is-kras» redakcija Stutgartē no 1901. līdz 1902. gadam), bija publicētas V. !. Ļeņina darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» pirmās četras nodaļas ar virsrakstu — ««Kritiķu» kgi agrārajā jautājumā. Pirmais apcerējums». — 14.

25 Sk. V. I. Ļeņina Rakstu 5. sēj., 189.—195. lpp., ar izrakstu «Jautājumā par kooperācijām» no Vācijas lauksaimniecības statistikas krājumā Ленинский сборник XIX, 302. lpp. — 15.

26 V. i. Ļeņina piezīmes kopā ar Bavarijas un Virtembergas anketu datu analīzi sk. Ленинский сборник XXXtt, 50.—80., 155.— 160. lpp. — 15.

27 Domāti šādi K. Marksa un F. Engelsa raksti: «Likumprojekts par feodālo nodevu atcelšanu» un «Debates Frankfurtē poļu jautājumā» (sk. К. Маркс и Ф. Энгельс. Сочинения, 2. izd., 5. sēj., 294.—299., 351.— 355. un 363—368. lpp.). Izrakstus no šiem rakstiem sk. Ленинский сборник XIX, 303. lpp. — 15.

28 Ļeņins domājis K. Marksa un F. Engelsa raksta «Cirkulārs pret Krlgi» otro daļu — ««Volks-Tribun» politiskā ekonomija un tās attieksme pret «Jauno Ameriku»» (sk К. Маркс и Ф. Энгельс. Сочинения, 2. izd., 4. sēj., 6.—9. lpp ). — 15.

29 Izrakstus no Internacionāles kongresu lēmumiem sk. Ленинский сборник XIX, 303. un 304. lpp. — 15.

39 Domāts 1874. gadā sarakstītais otrais nodalījums no Engelsa priekšvārda viņa darbam «Zemnieku karš Vācijā». Sk. F. Engelsa «Zemnieku karš Vācijā», LVI, 1954, 10.—16. lpp. — 15.

31 Runa ir par debatēm agrārajā jautājumā Vācijas sociāldemokrātijas Breslavas kongresā 1895. g. oktobri. — 15.

32 V. I. Ļeņina piezīmes par P. Masiova grāmatu «Lauksaimniecības attīstības apstākļi Krievijā» sk. Ленинский сборник XIX, 307.—

309. lpp.; sk. arī Ļeņina vēstuli Pļehanovam (Raksti, 34. sēj., 129. lpp.). — 16.

33 Ar «II apcerējumu» domātas V. I. Ļeņina darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» V—IX nodaļas, kas tika publicētas 1906. gada februārī žurnāla «Obrazovaņije» 2. nr-ā (sk. Rakstu 5. sēj., 136.— 195. lpp.). — 16.

34 Rentes aprēķinus Ļeņins izdarījis tajā manuskripta lappusē, kur ir ieraksts — «II apcerējums (agrārā statistika)». — 17.

35 Sk. K. Marksa «Kapitala» III sēj., LVI, 1953, 779. un 780. lpp. — 19.

36 V. I. Ļeņins atsaucas uz K. Kautska grāmatu «Die Agrarfrage» («Agrārais jautājums»). — 19.

37 Sk. K. Marksa «Kapitāla» III sēj., LVI, 1953, 768. lpp. — 19.

38 Sk. K. Marksa «Kapitāla» III sēj., LVI, 1953, 721.—743. lpp., 45. nod. — «Absolūtā zemes rente». — 20.

39 Sk. K. Marksa «Kapitāla» III sēj., LVI, 1953, 647.—649. lpp. — 21.

40 Izrakstu ar K. Marksa atsauksmi par R. Džonsu («Kapitāls», III sēj., LVI, 1953, 750.—752. lpp.) sk. Ленинский сборник XIX, 309. un

310. lpp., kā arī V. I. Ļeņina darbu «Sociāldemokrātijas agrārā pro-grama Krievijas pirmajā revolūcijā 1905.—1907. gadā». Raksti, 13. sēj., 265. un 266. lpp. — 21.

41 Domāts P. A. Vihļajeva darbs «Krievijas lauksaimniecības īstenības apraksti». S.-Pb., 1901. — 25.

33 40. *4.

42 Referātu par tematu «Sociālistu-revolucionāru un sociāldemokrātu agrārā programu» V. I. Ļeņins nolasīja 1903. gada 3. martā Parīzē pēc lekcijām par agrāro jautājumu Krievu sabiedrisko zinātņu augstskolā. Pēc šās skolas noteikumiem Ļeņins savās lekcijās nedrīkstēja izdarīt programatiski politiskus secinājumus, un tos viņš izklāstīja īpašā referātā, ko nolasīja krievu kolonijas locekļiem ārpus skolas. Referāta apspriešana ilga četras dienas: 3„ 4., 5. un 6. martā. Kā oponenti uzstājās Ņevzorovs (J. M. Steklovs) no grupas «Borba» («Cīņa»), B. N. Kričevskis no grupas «Rabočeje delo» («Strādnieku lieta»), Vladimirovs (V. M. Čemovs) no narodņikiem, N. Čaikovskis, O. Minors no sociālistiem-revolucionāriem, V. Cerkezovs no anarhistiem u. c.

Sājā sējumā iespiesti referāta konspekta divi varianti, galavārda plāni un konspekti, kā arī referāta rezumējums. Ļeņina pierakstītās oponentu runas un izrakstus no dažādiem avotiem un literatūras sk. Ленинский сборник XIX.

Referāta konspekts apjoma un satura ziņā ir tāds, ka tas, iespējams, varēja noderēt ari par plānu pret eseriem vērstai brošūrai. Par savu nodomu sarakstīt šādu brošūru Ļeņins rakstīja Pļehanovam 1903. g. 28. janvārī (sk. Ленинский сборник IV, 208. lpp.). — 28.

43 «Sociālistirevolucionāri» (eseri) — sīkburžuāziska partija Krievijā; izveidojās 1901. gada beigās — 1902. gada sākumā, apvienojoties dažādām narodņiku grupām un pulciņiem («Sociālistu-revolucionāru savienībai», sociālistu-revolucionāru partijai u. c.). Par tās oficiālajiem orgāniem kļuva avīze «Revoļucionnaja Rossija» (1900—1905) im žurnāls «Vestņik Russkoi Revoļucii» («Krievijas Revolūcijas Vēstnesis») (1901—1905), (1907—1914). Eseru uzskati bija eklektisks narodņicisma un revizionisma ideju sajaukums; pēc Ļeņina izteiciena, eseri centās «narodņicisma robus» aizlāpīt ar «modernas oportunistis-kās marksisma «kritikas» ielāpiem» (Raksti, 9. sēj., 263. lpp.). Eseri nesaskatīja šķiru atšķirības starp proletariātu un zemniecību, notušēja šķiru noslāņošanos un pretrunas zemniecībā, noliedza proletariāta vadošo lomu revolūcijā. Individuālā terora taktika, ko eseri sludināja par galveno metodi cīņā pret patvaldību, nodarīja daudz ļauna revolucionārajai kustībai, apgrūtināja masu organizēšanu revolucionārai cīņai.

Eseru agrārajā programā bija paredzēts iznīcināt zemes privātīpašumu un nodot zemi obščinu rīcībā uz vienlīdzīgas lietošanas pamatiem, kā ari attīstīt dažāda veida kooperāciju. Sājā programā, ko eseri mēģināja uzdot par «zemes socializācijas» programu, nebija nekā sociālistiska, tāpēc ka, iznīcinot tikai zemes privātīpašumu vien, kā parādījis Ļeņins, nevar iznīcināt kapitāla kundzību un masu nabadzību. Eseru agrārās programas reālais, vēsturiski progresīvais saturs bija ciņa par muižnieku zemes īpašuma likvidāciju; šī prasība objektīvi izteica zemniecības intereses un tieksmes buržuāziski demokrātiskās revolūcijas periodā.

Boļševiku partija atmaskoja eseru mēģinājumus maskēties par sociālistiem, neatlaidīgi cīnījās pret eseriem par ietekmi zemniecībā, atsedza viņu individuālā terora taktikas kaitīgumu strādnieku kustībai. Tai pašā laikā boļševiki ar zināmiem noteikumiem uz laiku vienojās ar eseriem cīņā pret carismu.

Zemniecības šķiriskais neviendabīgums galu galā bija cēlonis,

kas radīja eseru partijā idejiski politisku nepastāvīgumu un organizatorisku sajukumu, viņu pastāvīgo svārstīšanos starp liberālo buržuāziju un proletariātu. Jau pirmās Krievijas revolūcijas laikā no eseru partijas atšķēlās labais spārns, kas izveidoja legālo «Darba tautas sociālistisko partiju» (enesus), kura uzskatu ziņā bija radniecīga kadetiem, un kreisais spārns, kurš noformējās par pusanarhis-tisku «maksimālistu» savienību. Stolipina reakcijas periodā eseru partija pārdzīvoja pilnīgu idejisku un organizatorisku sabrukumu. Pirmā pasaules kara laikā eseru vairākums aizstāvēja sociālšovinisma pozīcijas.

Pēc Februāra buržuāziski demokrātiskās revolūcijas uzvaras 1917. gadā eseri kopā ar meņševikiem bija kontrrevolucionārās buržuāziski muižnieciskās Pagaidu valdības galvenais balsts, bet partijas līderi (Kerenskis, Avksentjevs, Cernovs) bija tās sastāvā. Eseru partija atteicās atbalstīt zemnieku prasību par muižnieku zemes īpašuma likvidēšanu un uzstājās, ka jāsaglabā muižnieku īpašuma tiesības uz zemi; eseru ministri Pagaidu valdībā sūtīja soda ekspedīcijas pret zemniekiem, kas bija sagrābuši muižnieku zemes.

1917. gada novembra beigās eseru kreisais spārns nodibināja patstāvīgu kreiso eseru partiju. Cenzdamies saglabat savu ietekmi zemnieku masās, kreisie eseri formāli atzina Padomju vani un noslēdza vienošanos ar boļševikiem, bet drīz vien uzsāka ciņu pret Padomju varu.

Ārvalstu militārās intervencijas un pilsoņu kara laikā eseri attīstīja kontrrevolucionāru graujošu darbību, aktīvi atbalstīja intervenes un baltgvardus, piedalījās kontrrevolucionārās sazvērestībās, organizēja terora aktus pret Padomju valsts un Komunistiskās partijas darbiniekiem. Pēc pilsoņu kara beigām eseri turpināja Padomju valstij naidīgu darbību iekšzemē un baltgvardu emigrācijas nometnē. — 28.

4,1 Šeit un turpmāk V. I. Ļeņins domājis A. Rudina brošūru «Zemnieku jautājumā», 1903. gads. Sakarā ar šo brošūru Ļeņins 1903. gada 28. janvārī rakstīja Pļehanovam: «Vai esat redzējis Rudina («sociā-lista-revolucionāra») brošūreli («Zemnieku jautājumā»)? Visnekaunīgākie nelieši! Man briesmīgs zobs uz Rudinu un uz. Nr. 15 par socia-lizāciju!... Man iešāvās prātā doma; uzrakstīt rakstu pret Rudinu un izdot īpaši «rakstus pret sociālistiem-revolucionāriem» kopā ar «Revolucionāro avanlūrismu».» Ленинский сборник IV, 208. Ipp. — 28.

45 Citāts ņemts no uzsaukuma «No sociālistu-revolucionāru partijas zemnieku savienības visiem revolucionārā sociālisma darbiniekiem Krievijā», kas bija publicēts avīzes «Revoļucionnaja Rossija» 8. nr. 8. lpp.

«Revoļucionnaja Rossija» — nelegāla eseru avīze; to izdeva «Sociālistu-revolucionāru savienība» no 1900. gada beigām Krievijā (1. nr., atzīmēts 1900. gads, faktiski iznāca 1901. gada janvāri). No 1902. gada janvāra līdz 1905. gada decembrim iznāca ārzemēs (2e-nēvā) kā eseru partijas oficiālais orgāns.

Referāta «Sociālistu-revolucionāru un sociāldemokrātu agrārā pro-grama» konspektos Ļeņins kritizē rakstu «Zemnieku kustība» un uzsaukumu «No sociālistu-revolucionāru partijas zemnieku savienības

visiem revolucionāra sociālisma darbiniekiem Krievijā», kas bija publicēti avīzes «Revoļucionnaja Rossija» 8. nr-ā, kā arī sēriju rakstu, kas bija ievietoti avīzē no 11. līdz 15. nr. ar kopēju virsrakstu «Programas jautājumi». — 28.

46 V. I. Ļeņina atzīmes uz brošūras «Visai Krievijas zemniecībai no sociālistu-revolucionāru partijas zemnieku savienības», 1902. g., sk. Ленинский сборник XIX, 315. un 316. Ipp. — 31.

47 Runa ir par citātu no A. S. Martinova brošūras «Strādnieki un revolūcija». «Krievijas sociāldemokrātu savienības» izdevums, Zenēvū, 1902. — 31.

48 Citātu no A. N. Engelharta grāmatas «No laukiem» sk. Ленинский сборник XIX, 310. 1pp. — 31.

49 Šo datu kopsavilkumu sk. Ленинский сборникXIX, 313.lpp., bet komentārus par datiem referāta rezumējumā (šā sējuma 42. Ipp.).— 31.

50 «Citātu no V. V.» (V. P. Voroncova) sk. Ленинский сборник XIX,

311. un 312. Ipp.; šā citāta dalu Ļeņins minējis un komentējis rakstā «Atbilde uz mūsu programas projekta kritiku» (Raksti, 6. sēj., 391. un 392. Ipp.). — 32.

51 V. I. Ļeņina piezīmes par grāmatu «Les syndicate agricoles et leur oeuvre» par le comte de Rocquigny (Grāfs de Rokiņjī. «Zemkopības sindikāti un to darbība») sk. Ленинский сборник XXXII, 24.— 29. Ipp. — 32.

52 Avota nosaukumā ieviesusies kļūda, runa ir par avīzi «Russkije Ve-domosti» («Krievijas Ziņotājs»), uz kuras ievadrakstu atsaucās V. Černovs, apspriežot V. I. Ļeņina 1903. gada 4. marta referātu. Par to sk. Ленинский сборник XIX, 270. un 282. Ipp. (12. punktu). — 39.

53 «Russkije Vedomosti» 1903. gada 4. februāri ziņoja par 1902. g. decembrī Dublinā notikušo lendlordu un nomnieku pārstāvju konferenci. Konference izstrādāja referātu, kurā bija norādīti vispārējie pamati, uz kuriem, pēc tās domām, varētu notikt zemes izpirkšana no iendlordiem ar valsts kases palīdzību. — 41.

54 Skaitli raksturo zemnieku šķiriskās grupas pēc īpašumā esošo zirgu skaita un tie nozimē: IV2 miljonam lauku buržuāzijas saimniecību bija 6V2 milj. zirgu no 14 miljoniem, kas bija visās zemnieku sairn-niecibās; 2 miljoniem vidējo zemnieku saimniecību bija 4 milj. zirgu; 6V2 miljoniem pusproletāriešu un proletāriešu saimniecību (t. i„ trūcīgo lauku laužu saimniecībās) bija 3'/2 milj. zirgu. Par to sk. V. I. Ļeņina Rakstu 6. sēj., 331. un 332. Ipp. un Ленинский сборник XIX, 343. Ipp. — 42.

55 Publicējamais dokuments ir darba vai referāta plāni par tematu «Zemniecība un sociāldemokrātija». Par tāda darba uzrakstīšanu vai par to, ka Ļeņins būtu nolasījis referātu par šo tematu, ziņu nav.

Ļeņina materiāli ar «Zemniecības un sociāldemokrātijas» plānos minēto autoru darbu pētījumiem ievietoti šajā sējumā, kā arī krājumos Ленинский сборник XIX, XXXI un XXXII. — 44.

6e S. Bulgakova grāmatas «Kapitālisms un zemkopība» konspektu un kritiskas piezīmes V. I. Ļeņins ierakstījis burtnīcā ar virsrakstu «A g-i āra is Jautājums. Krievu (ил ārzemju) literatūra par agrāro jautājumu». Šie sagatavošanas materiāli plaši izmantoti darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»», kur Bulgakova uzskati vispusīgi kritizēti. — 49.

57 Sk. K. Marksa «Kapitāla» III sēj., LVI, 1953, 718. un 719. Ipp. — 49.

5S Skaitļi nozīmē to, ka lauksaimniecības mašīnu īpašnieku skaits 1855. gadā bija 55, 1861. gadā — 236, bet to skaits, kas strādāja ar mašīnām, — 1205. 1871. gadā abas šīs kategorijas tika skaitītas kopā un kopējais skaitlis bija vienlīdzīgs 2160, bet 1881. gadā tas bija 4222. — 52.

69 Small Holdings Akl 1892 (likums par sīksaimniecībām), ko izdeva Anglijas parlaments 1892. gadā, lai noturētu zemkopjus laukos un atjaunotu XVIII gadsimtā un XIX gadsimta sākumā iznīcinātos sīk-zemniekus (jomenus) — lētā darbaspēka avotu lielkapitālistiska jām fermeru saimniecībām. Šis likums netika plaši lietots, un tam nebija praktiskas nozīmes. — 53.

00 Insti, instmeņi (Instleute) — kalpi Vācijā, ko nolīga ar kontraktu uz ilgu laiku; viņi dzīvoja paši savos dzīvokļos uz lielsaimnieka zemes un saņēma ne vien samaksu naudā, bet arī daļu ražas no noteikta zemes gabala (pusgrauds). — 54.

61 Midlmenisms — kulaku paveids, lendlordu un fermeru-nomnieku starpnieki Īrijā. Midlmeni nomāja no lemllordiem lielus (20—150 akru un vairāk) zemes gabalus, sadalīja tos sīkos (1—5 akru) gabalos un iznomāja uz gadu sikrentniekiem ar verdzinošiem noteikumiem. — 60.

62 P. S. — autors, kas uzrakstījis izdevumā «Archiv fur soziale Gesetz-gebung und Statistik». 7. Band, Berlin, 1894, SS. 626—652. («Sociālās likumdošanas un statistikas arhīvs». 7. sēj., Berlīnē, 1894, 626.— 652. Ipp.) publicēto rakstu «Die neuere russische Gesetzgebung ūber den Gemeindebesitz» («Jaunākie krievu likumi par obščinām»), — 73.

63 Šo materiālu Ļeņins izmantojis savā darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» (sk. Rakstu 5. sēj., 118.—121. Ipp). — 83.

64 Sk. K. Marksa «Kapitāla» I sēj., LVI, 1951, 319., 331. un 332. Ipp.— 84.

es Grāmatas M. Hecht. «Drei Dorfer der badischen Hard». Leipzig, 1895 (M. Hehts. «Trīs sādžas Bādenes Hardā». Leipcigā, 1895.) datus Ļeņins kritiski analizējis sava darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» V nodaļā — ««Moderno priekšzīmīgo sīksaimniecību uzplaukums». Bādenes paraugs» (sk. Rakstu 5. sēj., 136.—143. Ipp.). — 93.

66 Šās piezīmes pirmajā rindā Ļeņins atzīmē atšķirības Hehta skaitliskajos datos attiecībā uz labības sējumu platību Frīdrihstālē. 28. lappusē autors norāda, ka šajā ciemā ar labību bija apsēti 143 mor-

gēni — 51,48 ha. Bet grāmatas 21. lappusē labības sējumplatības lielums tajā pašā ciemā minēts 18% apmērā no kopējās sējumplatības, kas vienlīdzīga 46,44 ha. Otrajā piezīmes rindā 678 morgeni (graudaugu sējumplatiba Blankenlohā, kas uzrādīta Hehta grāmatas 28. lpp.) aptuveni pārrēķināti hektāros. - 99.

67 Pirmā skaitļu aile (dalāmie) apzīmē kopējo zemes daudzumu (hektāros) katrā ciemā atsevišķi: Frīdrihstālē, Blankenlohā un Hāgsfeldē; otrā aile (dalītāji) — vidējo zemes daudzumu (hektāros) uz ģimeni katrā ciemā; trešā skaitļu aile — aptuveno ģimeņu skaitu katrā ciemā. — 99.

68 Raksta H. Auhagen. «Ueber Groli- und Kleinbetrieb in der Land-wirtschaft» (H. Auhāgens. «Par liel- un sīkražošanu lauksaimniecībā») kritisku analīzi Ļeņins daļēji dod darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» VI nodaļā — «Sīko un lielo saimniecību ražīgums. Piemērs no Austrumprūsijas» (sk. Rakstu 5. sēj., 144. un 145. lpp.). — 103.

69 Strādājot pie sava darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»», Ļeņins izmantojis materiālus no vācu ekonomista K. Klavki raksta «Uber Konkurrenzfāhigkeit des landwirtschaftlichen Kleinbetriebes», kas bija ievietots izdevumā «Landwirtschaftliche Jahrbucher», Bd. XXVIII. Berlin, 1899 (К. Klavki. «Par lauksaimnieciskās sīkražošanas konkurences spējām», kas bija ievietots «Lauksaimniecības gadagrāmatu» XXVIII sējumā. Berlīnē, 1899).

Klavki darbā aprakstītas 12 tipiskas vācu saimniecības (4 lielas, 4 vidējas un 4 sikas), kam bija vienādi apstākļi. Ļeņins rfipīgi izanalizēja un kritiski pārstrādāja datus no šā raksta, kurš bija detalizēts pētījums, bet kurā nebija nepieciešamo vispārinājumu un pareizu secinājumu. Klavki raksta datus Ļeņins izmantojis galvenokārt VI nodaļā — «Sīko un lielo saimniecību ražīgums. Piemērs no Austrumprūsijas» (sk. Rakstu 5. sēj., 144,—156. lpp.). Ļeņins atsedz, cik nepamatoti ir Bulgakova mēģinājumi izmantot Klavki rakstu, lai aizstāvētu buržuāzisko teoriju par sīksaimniecību priekšrocībām zemkopība salīdzinājumā ar lielsaimniecībām. Klavki pētījumu datu zinātniska apstrāde, kā atzīmē Ļeņins, apstiprina lielsaimniecību tehnisko pārākumu zemkopībā, tā raksturo slkzemnieka pārliecīgo darbu un nepietiekamo uzturu, viņa pārvēršanos par lielsaimniecību kalpu un algādzi; parāda, ka siksaimniecibu skaita pieaugumam ir sakars ar to, ka zemnieki kļūst trūcīgāki un proletarizējas.

Ļeņina secinājumus, ko viņš izdarīja, šiki izpētījis un pārstrādājis Klavki raksta faktiskos un statistiskos datus, apstiprināja ari daudzie dati par Vācijas zemnieku saimniecībām. Pretstata Klavki, kas neiedziļinājās ekonomisko procesu būtībā un ignorēja atsevišķu zemnieku saimniecību grupu salīdzinošo analīzi (bet savus secinājumus pamatoja uz vispārējiem vidējiem skaitļiem), Ļeņins dziļi marksistiski analizēja zemnieku saimniecības attīstību kapitālisma apstākļos, izšķirdams dažādos saimniecību tipus. Uz šo datu pamata Ļeņins sastādīja kopsavilkuma tabulu (sk. Rakstu 5. sēj., 146. lpp.).

Rūpīgi pārbaudījis un zinātniski sagrupējis Klavki raksta datus, Ļeņins atklāj, ka Klavki aprēķini attiecībā uz lielsaimniecību un sīk-

saimniecību salīdzinošo rentabilitāti ir kļūdaini. Kā raksturo Ļeņins, Klavki antizinātmskie paņēmieni, ko viņš lietojis, lai pamatotu sikās zemkopības pārākumu, galvenajās līnijās bija raksturīgi visiem buržuāziskajiem un sīkburžuāziskajicm ekonomistiem. Tāpēc šo paņēmienu analīze ar Klavki piemēru rada lielu interesi. Bāzējoties uz konkrētu statistikas materiālu, ar kuru operējis Klavki, Ļeņins atsedza, cik aplami ir viņa statistikas datu apstrādāšanas un izmantošanas paņēmieni un cik nepamatoti ir secinājumi, kurus izdarījuši buržuāziskie un sīkburžuāziskie ekonomisti par lauksaimniecības attīstības likumsakarībām kapitālisma apstākļos. — 116.

70 Landwirtschaltlich benutzte flāche — lauksaimniecībā izmantojamā platība. Sagatavošanas materiālos Ļeņins pa lielākai daļai lieto terminu «Landwirtschaltlich benutzte Flāche», netulkojot to krieviski un iekļaujot šeit lauksaimniecībā izmantojamo zemes platību tiešā nozīmē (t. i., zemi, ko aizņem laukaugi, pļavas un labākās ganības), kā arī augļu, sakņu un vīna dārzus (sk. šā sējuma 134.—176. lpp.). Atsevišķos gadījumos Ļeņins tulko šo terminu ar vārdiem «lauksaimniecības platība» (sk. šā sējuma 171. lpp.). Sā sējuma 356. lpp. Ļeņins atzīmē, ka vācu avotā «landwirtschaftlich benutzte Flāche» aizstāts ar terminu «Uberhaupt landwirtschaftliche Flāche», apzīmējot vienus un tos pašus datus.

Darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» Ļeņins lieto terminu «visa lauksaimniecības platība» un «lauksaimniecības platība», kad min skaitļus par landwirtschaftlich benutzte Flāche (sk. Rakstu 5. sēj., 172. un 178. lpp.). Darbā «Jauni dali par kapitālisma attīstības likumiem zemkopībā, 1. izlaidums. Kapitālisms un zemkopība Amerikas Savienotajās Valstīs» Ļeņins raksta: «Amerikāņu statistika, sadalot fermas grupās pēc zemes daudzuma, ņem visas un nevis tikai apstrādātās zemes daudzumu, kas būtu, protams, pareizāk un ko dara vācu statistika.» (Raksti, 22. sēj., 36. lpp.) — 121.

71 Scharwerker — darbaspējīgs ģimenes loceklis vai arī cilvēks, kas dzīvo pie laukstrādnieka un saskaņā ar līgumu, ko ģimenes galva noslēdzis ar muižnieku, strādā pie muižnieka, bet atalgojumu saņem no laukstrādnieka (ģimenes galvas), kurš noslēdzis kontraktu. — 124.

72 Depulant (deputāts) — kalps, kas saņem pastāvīgu gada algu naudā un bez tam noteiktu daju atalgojuma natūrā, t. i., zemes gabalu un dzīvokli zemes īpašnieka ekonomijā (saimniecībā). — 131.

73 Deputāta zeme — zeme, ko muižnieks piešķir laukstrādniekam pēc līguma kā viņa darba algas naturālo daļu. — 134.

™ Manuskripts «Brāze un citi» ir burtnīca ar minēto virsrakstu, kas uzrakstīts uz vāka ar krāsainu zīmuli. Izraksti, acīm redzot, izdarīti vienā laikā ar izrakstiem no K. Klavki raksta (sk. šā sējuma 116.— 135, lpp.), jo izrakstu beigās no K. Klavki raksta norādīts: «Salīdzini Brāzes rakstu, it īpaši 292., 297. un 298. lpp.» — 136.

75 Datus no grāmatas A. Souchon. «La proprietē paysanne» (A. Sušons. «Zemnieku īpašums») V. 1. Ļeņins bija nodomājis izmantot savā darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» un lekcijās «Mar-

ksistiskie uzskati par agrāro jautājumu Eiropā un Krievijā», ko nolasīja Parīzē 1903. gadā no 23. līdz 26. februārim, kā arī darbā «Zemniecība un sociāldemokrātija» (sk. šā sējuma 3., 15. un 16., 23., 44. un 45. lpp.). — 146.

7<i Runa ir par atsauci A. Sušona grāmatā (24. lpp. tekstā un zemsvītras piezīmē) uz izdevumu — «Ministēre de l'agriculture franņaise. Enquete de 1892», p. 247 ā 249 («Francijas zemkopības ministrija. 1892. gada anketa», 247.—249. lpp.). — 146.

77 Allotments act — 1887. gada 16. septembrī Anglijā izdotais likums par sīku zemes gabaliņu iedalīšanu strādniekiem. A. Sušona grāmatā par šo likumu teikts: ««Allotments» lietošana būtībā nozimē piešķirt strādniekiem ļoti sīkus zemes gabaliņus, kas dod viņiem iespēju palielināt savu izpeļņu ar kaut kādiem trūcīgiem lauksaimniecības resursiem — labākajā gadījumā turēt vienu govi vai dažas aitas.» (151. lpp.). — 148.

76 Materiālus par grāmatu F. Maurice. «L'agriculture et la question sociale. La France agricole et agraire». Paris, 1892 (F. Moriss. «Zemkopība un sociālais jautājums. Zemkopības un agrārā Francija», Parīzē, 1892) Ļeņins bija nodomājis izmantot savā darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»», sk. šā darba plānus (šā sējuma 3., 5., 9. un 10. lpp.). — 149.

78 Ļeņins iepazinās ar grāmatu A. von Chlapowo-Chlapowski. «Die bel-gische Landwirtschaft. im 19. Jahrhundert». Munchener volkswirt-schaftliche Studien. Herausgegeben von L. Brentano und W. Lotz. Stuttgart, 1900 (A. fon Hlapovo-Hlapovskis. «Beļģijas lauksaimniecība 19. gadsimtā». Minhenes ekonomiskie pētījumi. L. Brentano un V. Loča izd. Stutgartē, 1900) laikā, kad viņš gatavoja savu darbu «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»». Par to liecina tas, ka Hlapovska grāmata pieminēta šā Ļeņina darba sagatavošanas plānos un konspektos (sk. šā sējuma 3., 6. un 10. lpp.). So materiālu Ļeņins bija iecerējis izmantot arī savām lekcijām Parīzē par agrāro jautājumu (sk. turpat, 23. lpp.). — 154.

80 Sājā sējumā tiek publicēta daļa V. 1. Ļeņina piezīmju par Badenes anketas materiāliem.

No Badenes anketām izrakstītie dati ir V. 1. Ļeņina darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» Vil nodaļas — «Bādenes anketa par zemnieku saimniecību» sagatavošanas materiāli. Sājā nodaļā anketas materiāli plaši izmantoti zemnieku šķiriskās noslāņošanās analīzei un raksturošanai kapitālisma apstākļos.

Kā Ļeņins norādīja, Bādenes anketas materiāli deva iespēju atšķirt un izdalīt atsevišķas zemniecības grupas. Tomēr «Pētīšanas rezultātu» sastādītāji nav devuši zemnieku saimniecību zinātnisku grupējumu; viņi salīdzināja nevis dažādas saimniecību grupas, bet kopienas vispār. So paņēmienu izmantot vispārējos vidējos skaitļus, kas notušē šķiru atšķirības zemniecībā, izlietoja «Marksa kritiķi» agrārajā jautājumā.

Ļeņins zinātniski raksturoja Vācijas lauku šķirisko struktūru, izlietodams šim mērķim izpētītos un vispārinātos Bādenes anketas datus.

Viņš izšķīra trīs tipiskas ekonomiskas grupas: lielās, vidējās un sīkās zemnieku saimniecības, šim nolūkam pārstrādājot un izanalizējot statistiskos datus par 31 lielu, 21 vidēju un 18 šikām saimniecībām.

Atbilstoši trim tipiskajām zemnieku saimniecību grupām Ļeņins noteica zemes īpašuma vidējos apmērus, ģimeņu vidējo lielumu un algotā darba izmantošanas apmērus, kā arī saimniekošanas rezultātus pēc iegūtās tīrās peļņas. Apstrādājot datus par zemes īpašumu lielumu un tīro peļņu, Ļeņins sniedz divus aprēķinu variantus: par visām 70 saimniecībām un izslēdzot 10 saimniecības trijās kopienās, kur ir ļoti lieli zemes īpašumi. Sim Ļeņina paņēmienam izcelt tipiskās parādības, vienlaicīgi pārbaudot secinājumus no visu parādību kopuma datiem, ir svariga nozime statistikas metodoloģijā.

Ekonomiskās analīzes rezultāta Ļeņins atsedza, ka zemnieku lielsaimniecībām, kas izmanto algoto kalpu un algādžu darbu un iegūst lielāko tīro peļņu uz vienu saimniecību, ir kapitālistiska uzņēmuma raksturs. Tai paša laika sīksaimniecības tikko varēja savilkt galus kopā. Pamatojoties uz zinātniski apstrādātajiem Bādenes anketas datiem par svarīgāko produktu patēriņa daudzumu zemnieku saimniecību grupas, Ļeņins parādīja, ka sīksaimnieks salīdzinājuma ar vidējo saimnieku un lielsaimnieku savu patēriņu stiprā mērā samazina. Ja siksaimnieks iztērētu par pērkamiem produktiem tikpat daudz naudas, cik vidējais saimnieks, tad viņam būtu milzīgs deficīts, un, ja vidējais saimnieks izdotu tikpat daudz, cik lielsaimnieks, tad arī viņam būtu deficīts. Uz šā pamata Ļeņins secina, ka «ne tikvien sīkā, bet arī vidējā zemnieka «tīrā peļņa» ir tīra fikcija» (Raksti, 5. sēj., 160. lpp.). Tādējādi Ļeņins atmaskoja viltīgos paņēmienus, ko lietoja «Marksa kritiķi», cenzdamies izskaistināt sīkzemnieku grūto stāvokli, viņu badošanos un izputēšanu.

Pamatodamies uz Bādenes anketas materiālu analīzi, Ļeņins atzīmēja, ka Vācijas zemnieku saimniecības ekonomikas galvenās iezīmes ir līdzīgas šīm iezīmēm Krievijā, ka kapitālistiskās attīstibas procesā kapitālistiskās saimniecības, kas balstās uz algotu darbu, paliek mazākumā un rodas arvien lielāka nepieciešamība vairumam zemnieku meklēt blakus peļņu, t. i., pārvērsties par algotiem strādniekiem. «Zemniecības sairšana,» Ļeņins raksta, «parāda mums kapitālisma visdziļākās pretrunas pašā to tapšanas un tālākā pieauguma procesā; šo pretrunu pilnīgs novērtējums nenovēršami noved pie atziņas, ka sīkā zemnieka stāvoklis ir bezizejas un bezcerības stāvoklis (bezcerības — ārpus proletariāta revolucionārās cīņas pret visu kapitālistisko iekārtu).» (Raksti, 5. sēj., 164. un 165. lpp.) Līdz ar to Ļeņins parādīja ekonomiskos pamatus, uz kuriem balstās strādnieku šķiras un sīkzemniecības kopējās intereses un nepieciešamā savienība cīņā pret kapitālismu.

Materiāliem, ko Ļeņins ieguvis, pārstrādājot Bādenes anketas datus, ir ne vien liela politekonomiska nozīme, bet arī svarīga metodoloģiska nozīme. Tie palīdz noskaidrot, kādas metodes lietojis Ļeņins, apstrādājot un izmantojot statistikas datus ekonomikas marksistiskās analīzes vajadzībām (piemēram, viņš zinātniski konstruē zemnieku saimniecību statistiskos grupējumus, uz to pamata nosaka un izmanto diferencētus ienesīguma, patēriņa utt. vidējos lielumus pēc zemnieku iedalījuma grupās). Ļeņina statistisko datu apstrādāšanas metodes ir vērtīgs ieguldījums marksistiskās statistikas metodoloģijā. — 156.

81 Šeit minētais datu izraksts par 70 budžetiem ir liela tabula ar nosaukumu — «Datu sakopojums par Bādenes anketas 70 budžetiem», kas ietver Bādenes anketas statistiskos datus, kurus Ļeņins apstrādājis. Šie izraksti, kas izdarīti piezīmju grāmatiņā, glabājas PSKP CK Marksisma-Jeņinisma institūta Centrālajā partijas arhīva. Apstrādādams minētos datus, Ļeņins pēc atsevišķām lielo, vidējo un sīko zemnieku saimniecibu grupām noteica vidējos zemes īpašuma apmērus, ģimeņu lielumu, ienākumus un i/.devumus nauda (izceļot galvenos posteņus) un, salīdzinājis ienākumus un izdevumus, izkalkulēja pārpalikumu vai iztrūkumu. Bez tam tabulā ir rādītāji par darbu (piemēram, darba izmaksas uz 1 ha, algots darbaspēks, atsevišķi uzrādot dienas strādniekus), kā arī dati par blakus peļņu un citi. Šo datu analīzi sk. V. I. Ļeņina Rakstu 5. sēj., 157.—163. lpp. — 157.

82 No darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» VII un IX nodaļas teksta (pirmās publikācijas žurnālā «Obrazovaņije», 1906. gada 2. nr-ā) redzams, ka V. I. Ļeņins bija nodomājis iztirzāt šajā darbu Francijas lauksaimniecības statistikas datus un kritiski izanalizēt franču ekonomistu darbus. Spriežot pēc V. I. Ļeņina piezīmes par IX nodaļu (sk. Rakstu 5. sēj., 189. lpp.), var secināt, ka viņš speciāli studējis vīnkopibas stāvokli Francijā, Tāpēc iespējams, ka gramatu E. Seignouret. «Essais d'ēconomie sociale et agricole» (E. Seņjurē. «Sociālās tm lauksaimniecības ekonomikas apcerējumi») Ļeņins izmantojis 1901. gadā no jūnija līdz septembrim, sagatavojot darbu «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»». — 162.

83 Ļeņina burtnīcā «No vācu agrārās statistikas» ievietotas piezīmes un citāti no «Statistik des Deutschen Reichs», Neue Folge, Bd. 112. «Die Landwirtschaft im Deutschen Reich nach der landwirtschaftlichen Betriebszāhlung vom 14. VI. 1895». Berlin, 1898 («Vācijas statistika», jaunā sērija, 112. sēj. «Lauksaimniecība Vācijā pēc 1895. gada 14. jūnija lauksaimnieciskās ražošanas skaitīšanas datiem». Berlīnē, 1898). Šai burtnīcā atspoguļojas darba process, Ļeņinam apstrādājot divu Vācijas lauksaimniecības skaitīšanu (1882. un 1895. gada skaitīšanas) datus, kas izmantoti, sagatavojot darbu «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» (galvenokārt VIII un IX nodaļu). Burtnīcu Ļeņins sarakstījis šā darba tapšanas pirmajā periodā (1900. un 1901. gadā). Vairākos gadījumos burtnīcā ievietoti vēlāk izrakstīti papildu dati,

* ko Ļeņins ņēmis no 1907. gada lauksaimniecības skaitīšanas Vācijā pēc «Statistik des Deutschen Reichs», Band 212, Teil la. — «Beruls-und Betriebszāhlung vom 12. duni 1907. Landwirtschaftliche Betriebs-statistik», Berlin, 1909 un Band 212, Teil 2a, 1910 («Vācijas valsts statistika», 212. sēj., l.a daļa — «1907. gada 12. jūnija arodu un uzņēmumu skaitīšana. Lauksaimniecības uzņēmumu statistika», Berlīnē, 1909 un 212. sēj., 2.a daļa, 1910. g.). Šos papildinājumus Ļeņins izdarījis 1910. gadā, un tie bija paredzēti darbam par Vācijas lauksaimniecību.

Vācijas lauksaimniecības statistikas datus Ļeņins izmantojis, lai atspēkotu «kritiķu» secinājumus par Marksa ekonomisko mācību, ka Rietumos sīkās un vidējās zemnieku saimniecības izstumjot lielās saimniecības.

Uz Vācijas agrārās statistikas pārstrādāto datu pamata Ļeņins at-

sedz divus zemniecības proletarizācijas procesus: pirmkārt, arvien vairāk zemnieku kļūst par bezzemniekiem un lauku iedzīvotāju ekspropriācija pārvērš tos no strādniekiem ar zemi par strādniekiem bez zemes; otrkārt, zemniecibā attīstās «blakus peļņa», t. i., tas zemkopības un rūpniecības savienojums, kas nozīmē proletarizacijas pirmo pakāpi.

Ļeņina darbs, apstrādājot Vācijas agrāras statistikas materiālus, ir paraugs, kā zinātniski analizējami un apstrādājami statistikas dati. Ļeņins grupēja saimniecības nevis pēc vienas pazīmes (piemēram, pēc zemes lieluma), bet pēc vairākām pazīmēm: pēc lauksaimniecības mašīnu skaita, speciālo kultūru platības utt., kombinēja (savienoja) dažādus grupējumus, t. i., sadalot katru grupu (izdalītu, piemēram, pēc platības lieluma) apakšgrupās pēc lopu skaita un citām pazīmēm. Pētīšanas procesā Ļeņinam bieži vajadzēja pārstrādāt un precizēt izmantojamos statistikas datus; viņš pārkārtoja vairākas tabulas (piemēram, tabulu, kas raksturo tirdznieciskās dārzeņkopības koncentrāciju u. c.), apvienojot palielināja saimniecību grupu intervālus, lai atklātu tipiskākās, un tai pašā laikā īpaši izcēla latifundijas, kas saistītas ar tehniskām ražošanas nozarēm (cukura ražošanu, spirta dedzināšanu u. c.). Ļeņins aprēķina procentus, kas rāda, piemēram, atsevišķu saimniecību grupu īpatnējo svaru, nosaka vidējos absolūtos skaitļus, kas raksturo svarīgāko veidu lauksaimniecības mašīnu izmantošanu uz 100 saimniecīhām katrā saimniecību grupā pēc lo (lauksaimniecībā izmantojamās platības) lieluma u. tml. — 168.

Šo datu kopsavilkumu par zemes koncentrāciju vinkopībā Ļeņins izdarījis, pamatojoties uz iepriekšējo tabulu. Kreisā ciparu aile apzīmē saimniecību grupējumu, labā aile — attiecīgo zemes grupējumu šajās saimniecībās. Pirmais skaitļu pāris attiecas uz vīna dārziem, kas mazāki par 20 āriem, otrs ciparu pāris — uz vīna dārziem 20—

50 āru platibā; trešais ciparu pāris uz vīna dārziem ar platību no

50 āriem līdz 5 ha un vairāk. — 171.

Ļeņins aplūko datus par govju skaitu dažādās saimniecibās 1895. gadā, lai raksturotu lopu koncentrāciju lielsaimniecības. Visu saimniecību kopskaits un govju kopskaits visu triju grupu saimniecibās manuskriptā pierakstīts šās tabuliņas augšpusē (vietas trūkuma dēļ apakšā). — 193.

Šis dokuments sastāv no atsevišķiem pierakstiem uz atsevišķām

lapām.

Turklāt PSKP C.K Marksisma-ļeņinisma institūta Centrālajā partijas arhivē atrodas nepublicēti sagatavošanas materiāli — konspektīvas piezīmes un izraksti no dažādiem avotiem, kas attiecas uz

Francijas lauksaimniecības statistiku. Vispirms te minami krājumi «Statistique agricole de la France. Rēsultats generaux tie l'Enquete dēcennale de 1892» («Francijas lauksaimniecības statistika. 1892. gada pārbaudes vispārējie secinājumi par desmit gadiem»), «Statistique generate de la France. Rēsultats statistiques du Dēnombrement de 1896» («Francijas vispārējā statistika. 1896. g. skaitīšanas statistiskie rezultāti»), kā ari pārbaužu (skaitīšanu) rezultāti citos gados. Daudz statistisko datu izrakstu ar paskaidrojumiem un kritiskām piezīmēm Ļeņins izdarījis no šādām grāmatām: K. Kautsky. «Die Agrarfrage»

(К. Kautskis. «Agrārais jautājums»); S. Bulgakovs. «Kapitālisms un zemkopība», II sēj.; F. Maurice. «L'agriculture et la question sociale. La France agricole et agraire» (F. Moriss. «Zemkopība un sociālais jautājums. Zemkopības un agrārā Francija»); A. Souchon. «La pro-priēte paysanne. Etude d'ēconomie rurale» (A. Sušons. «Zemnieku īpašums. Lauksaimniecības ekonomikas apcerējums»); N. Kudrins. «Zemnieku jautājums Francijā»; «Darba biroja biļetens» par 1901. u. c. gadiem.

Materiālu izrakstos no franču statistikas pārsvarā ir apkopoti dati, piemēram, saimniecību grupējumi pēc lauksaimniecības platības lieluma par dažādiem gadiem. Kā franču statistikas pozitīvo pusi Ļeņins atzīmē to, ka te izdalīti «aktīvie» (t. i., patstāvīgie) iedzīvotāji, un viņš izraksta plašus datus par kategorijām, kas ietilpst «aktīvo» iedzīvotāju skaitā. Analoģiskus datus Ļeņins ņem no iepriekš minētās F. Morisa grāmatas un salīdzina vienveidīgos statistikas datus, kas ņemti no dažādiem avotiem, raksturo šos avotus un izdara secinājumus par ikgadējām pārmaiņām katras «aktīvo» iedzīvotāju grupas (kategorijas) skaitliskā daudzuma un īpatnējā svara ziņā.

Visi iepriekš minētie Francijas lauksaimniecības statistikas materiāli, ko Ļeņins pārstrādājis un apkopojis, sniedz plašu raksturojumu par atsevišķām saimniecības pusēm dažādās zemnieku saimniecību šķiriskajās grupās, apstiprinot marksisma tēzes par lielsaimniecību priekšrocībām un to nozīmes palielināšanos, par sīkzemnieku prole-tarizēšanos. — 198.

87 So kopsavilkuma tabulu Ļeņins sastādījis, pamatojoties uz salīdzināmo zemju statistikas datiem par attiecīgajiem gadiem. Dati par Vāciju, Angliju un ASV atsevišķi ņemti no «Statistik des Deutschen Reichs», Band 112 (no «Vācijas statistikas», 112. sējums); dala datu par Franciju — arī no turienes, otra daļa — no «Statistique agricole de la France». Rēsultats generaux de l'enquete dēcennale de 1892. Tableaux («Francijas lauksaimniecības statistika». 1892. g. pārbaudes vispārējie secinājumi par desmit gadiem. Tabulas); datus par Beļģiju — no «Statistique de la Belgique». Agriculture. Recensement gēnēral de 1880 («Beļģijas statistika». Lauksaimniecība. 1880. gada vispārējā skaitīšana) un no «Armuaire statistique de la Belgique 1896» («Beļģijas statistiskā gadagrāmata par 1896. gadu»); dati par Dāniju — no «Die Neue Zeit», XIX. Jahrgang 1900—1901, Band II, 623. Ipp. (raksts G. Bang. «Die landwirtschaftliche Entwicklung Danemarks» — G. Bangs. «Dānijas lauksaimniecības attīstība»), — 204.

88 Par Holandes 1890. gada zemkopības anketu Ļeņins dēvēja «Uit-komsten van het Onderzoek naar den Toestand van den Landbouw in Nederland» («Pētījumi par zemkopības stāvokli Nīderlandē»), kas 1890. gadā Hāgā bija izdoti 4 sējumos. Šie pētījumi, kas aptver 95 kopienas, atšķīrās no līdzīgiem pētījumiem citās zemēs ar nepilnīgiem datiem, un, kā norādīja Ļeņins, tiem trūka kopsavilkumu par visām kopienām kopā. Tomēr no šiem materiāliem Ļeņins ir ņēmis interesantus datus, kas raksturo dažādas saimniecību grupas (tipiskas kopienas), kā arī saimniecību grupas (atsevišķu kopienu robežās), kas bija iedalītas pēc zemes lieluma, kalpu un strādnieku

skaita, zirgu skaita un citām pazīmēm. Šie dati liecināja par Holandes zemkopības kapitālistisko raksturu. — 207.

69 Ļeņinam bija nodoms vairākos darbos («Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»», «Marksistiskie uzskati par agrāro jautājumu Eiropā un Krievijā» — sk. šā sējuma 16., 23. un 45. lpp.) kritizēt E. Štumpfes uzskatus par liel- un sikražošanu lauksaimniecībā, tāpēc ka uz Štumpfes darbiem atsaucās daudzi «Marksa kritiķi». ■ 2II.

M Darbu G. Fischer. «Die soziale Bedeutung der Maschinen in der Landwirtschaft» (G. Fišers. «Mašīnu sociālā nozīme lauksaimniecībā») Ļeņins bija izstudējis agrāk par Štumpfes rakstu. «Ueber die Konkur-renzfahigkeit des kleinen und mitlleren Grundbesitzes gegeniiber deru GroBgrundbesitze» (Stumpfe. «Par sīko un vidējo zemes īpašumu konkurences spējām salīdzinājumā ar lielajiem zemes īpašumiem»); izrakstos no šā darba Ļeņins min Fišera darbu kā izstudētu (sk. šā sējuma 218. lpp.). — 228.

91 Ļeņina piezīme teksta beigās — «Nav brīnums, ka grāmata (Britu Muzejā) palikusi neatgriezta» liek domāt, ka Ļeņins iepazinies ar Tiro grāmatu tai laikā, kad viņš dzīvoja Londonā, uz kurieni bija pārcelta «Iskras» izdošana, t. i., ne agrāk par 1902. gada aprīli. Londonā Ļeņins studēja agrāro jautājumu sakarā ar partijas agrārās pro-gramas izstrādāšanu; pirms lekcijām un referāta Parīzē (1903. gada februāri un martā) viņš nodarbojās ar Francijas lauksaimniecības ekonomiku. Tiro grāmatu Ļeņins piemin arī savās piezīmēs par E. Lekutē grāmatu (sk. Ленинский сборник XXXII, 381. lpp.). — 246.

92 Ļeņins pirmoreiz piemin Bodriljāru izrakstos no Herca grāmatas «Agrārie jautājumi sakarā ar sociālismu» (1901. g. jūnijs — septembris). Darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» plānos Ļeņins min Bodriljāru no Herca un Bulgakova darbiem. Lekciju «Marksistiskie uzskati par agrāro jautājumu Eiropā un Krievijā» (1903. g., pirms 10. (23.) februāra) konspektos Ļeņins min Bodriljāra darbus jau kā izstudētus. Šajā sējumā tiek publicētas Ļeņina piezīmes par vienu grāmatu — H. Baudrillart. «Les populations agricoles de la France. 3-me sērie. Les populations du Midi». Paris, 1893 (A. Bodriljārs. «Francijas lauku iedzīvotāji. 3. sērija. Dienvidu iedzīvotāji.» Parīzē, 1893). Izrakstus un kritiskas piezīmes par citu Bodriljāra grāmatu «Les populations agricoles de la France. La Normandie.» Paris, 1880 («Francijas lauku iedzīvotāji. Normandija». Parīzē, 1880) sk. Ленинский сборник XXXII, 82.—105. lpp. Abi dokumenti aizņem lielu daļu no burtnīcas, kurai Ļeņins devis virsrakstu «В о d r i I / ā г s + Back-haus». — 247.

93 Pilns grāmatas nosaukums: Comte de Rocquigny. «Les syndicate agricoles et leur oeuvre». Paris, 1900 (Grāfs de Rokiņjī. «Zemkopības sindikāti un to darbība». Parīzē, 1900), Izrakstus ar V. I. Ļeņina kritiskajām piezīmēm par šo grāmatu sk. Ленинский сборник XXXII, 24.-49. lpp. — 250.

94 Domāta grāmata Elie Coulet. «Le mouvement syndical et coopēratif dans l'agriculture franņaise. La federation agricole». Montpellier, 1898

(Eli Kulē. «Sindikātā un kooperatīvā kustība Francijas zemkopībā. Zemkopības federācija». Monpeljē, 1898). Sk. šā sējuma 249. Ipp. — 250.

9S Ruanē, citēdams Dešanela runu deputātu palātā, kur Dešanels slavina zemkopības sindikātu darbību strādnieku labā, atzīmē: «Tad lūk, kā Dešanela kgs raksta zemkopības sindikātu vēsturi, — šo sindikātu locek|iem aplaudējot, jo viņi ir pilnīgā sajūsmā, pēkšņi uzzinājuši, ka esot veikuši tik lieliskus darbus.» — 251.

9“ Parīzē nolasītajās lekcijās «Marksistiskie uzskati par agrāro jautājumu Eiropā un Krievijā» un referātā Ļeņins min Nosigu kā vienu no «daudziem rakstniekiem, kas simpatizē nevis marksistiskajai teorijai, bet tās «kritikai» ...» un kuriem «viņu pašu dali runā viņiem pretim» (Raksti, 6. sēj., 298. Ipp.). Atzīmes manuskriptā liecina, ka Ļeņins pievērsies tam vairākkārt. Tā, piemēram, atsevišķi vārdi atkārtoti ierakstīti tekstā ar zilu zīmuli, acīm redzot, lai, lekciju lasot, būtu ērtāk; atsevišķu vārdu tulkojums ierakstīts iekavās ar vienkāršo zīmuli. — 252.

97 V. I. Ļeņins izlasīja E. Dāvida grāmatu «Sozialismus und Landwirt-schaft» («Sociālisms un lauksaimniecība») drīz pēc tās iznākšanas. 1903. gada 15. marta vēstulē G. V. Pļehanovam V. I. Ļeņins raksta: «Dāvidu es jau pasūtīju un tagad lasu. Briesmīgi ūdeņaini, nabadzigi un banāli.» (Raksti, 34. sēj., 129. Ipp.) Rakstā «Les beaux esprits se rencontrent (latviski apmēram: savs savējam gribot negribot brālis)» (iespiests «Iskras» 38, nr-ā 1903. gada 15. aprīlī) Ļeņins jau kritizē Dāvida grāmatas pamattēzes (Raksti, 6. sēj., 376.—379. Ipp.). Dāvida grāmatu — «revizionisma galveno darbu agrārajā jautājumā» — Ļeņins plaši kritizējis sava darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» X nodaļā (Raksti, 13. sēj., 143.—153. Ipp.).

Pēc pasvītrojumu rakstura redzams, ka Ļeņins pie savām piezīmēm atgriezies otrreiz, atzīmēdams vairākas vietas ar sarkanu un zilu zīmuli; izskatot otrreiz, ar sarkanu zīmuli pasvītroti visu manuskriptā minēto avotu nosaukumi. — 254.

98 Domāts F. Engelsa raksts «Zemnieku jautājums Francijā un Vācijā» (sk. K. Marksa un F. Engelsa Darbu izlasi divos sējumos, II sēj., LVI, 1950, 397,—417. Ipp.). — 255.

99 Ļeņins domājis V. V. (V. P. Voroncova) darbu «Progresīvie virzieni

zemnieku saimniecībā». S.-Pb, 1892, 70.—84. Ipp. Sk. par to

V. I. Ļeņina Rakstu 3. sēj., 232.—234. Ipp. — 265.

100 Ļeņins šeit atsaucas uz G. Drekslera datiem, kurus pēdējais bija publicējis kā 1875. un 1884. g. atkārtotās lauksaimniecības aptaujas rezultātus. Domāti divi Drekslera darbi šajā jautājumā: 1) «Die bāuer-lichen Zustānde in einigen Teilen der Provinz Hannover» izdevumā «Schriften des Vereins lūr Sozialpolitik». XXIV, 1883; 2) «Die Ver-teilung des Grundbesitzes und der Viehhaltung im Bozirke des land-wirtschaftlichen Kreisvereins Gottingen» izdevumā «Eandwirtschalt-liche Jahrbūcher» herausgegeben von Dr. H. Thiel, XV. Band. Berlin, 1886 (1) «Zemnieku stāvoklis dažās Hannoveres provinces daļas» izdevumā «Sociālās politikas savienības raksti». XXIV. 1883; 2) «Ze-

mcs īpašumu un lopu sadalījums Getingenes apgabala lauksaimniecības sabiedrības rajonā» Dr. H. Tīia izdevuma «Lauksaimniecības gadagrāmatas» XV sējumā. Berlmē, 1806). So abu G. Drekslera darbu datus V. I. Ļeņins kritiski analizējis sava darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» XI nodaļā (sk. Rakstu 13. sēj., 154.

164. Ipp.). — 273.

Pirmoreiz publicējamās piezimes un citāti no grāmatas «Hand and machine labor» (Thirteenth annual report of the commissioner of labor. 1898. Vol. 1 and II) («Roku un mašīnu darbs» darba jautājumu komisijas 13. gadskārtējais pārskats. 1898. g. I un II sējums) ierakstīti burtnīcā, kurā ir citāti no ekonomikas, statistikas un filozofijas grāmatām, kā ari no 1904. gada 19. un 21. oktobra avīzēm. Acim redzot, visus šos izrakstus V. I. Ļeņins izdarījis 1904. gada rudeni Zenēvas bibliotēkā.

Manuskripta otrajā lappusē Ļeņins izdarījis atsauci: «Sk. piemērus uz atsev. lapiņas.» No grāmatas «Roku un mašīnu darbs» abiem sējumiem ņemtie piemēri, ко V. I. Ļeņins pierakstījis uz atsevišķas lapiņas, publicēti šā sējuma 280.—285. Ipp. — 274.

Darbu Leo Huschke. «Landwirtschaftliche Reinertrags-Berechnungen bei Klein-, Mittel- und GroBbetrieb dargelegt an typischen Beispielen Mittelthiiringens» (Leo Huške. «Lauksaimnieciskās ražošanas tīrā ienākuma aprēķināšana sikās, vidējās un lielās saimniecībās ar tipiskiem piemēriem no Vidustiringenes») Ļeņins pirmoreiz min divos plānos — «Zemniecība un sociāldemokrātija» (sk. šā sējuma 45. Ipp.). Seil. publicēto materiālu Ļeņins daļēji izmantojis savā darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» VI nodaļā — «Sīko un lielo saimniecību ražīgums. Piemērs no Austrumprūsijas» piezīmē 1908. gada izdevumam (Raksti, 5. sēj., 154. Ipp ). Turklāt Ļeņins cereja «vēl atgriezties pie interesantās Huškes kga grāmatas» (turpat). — 286.

Sā dokumenta manuskripts ir burtnīca, kam uz vāka ir virsraksts — «Vācijas agrārā statistika (1907)», virs kura ar krāsainu zīmuli uzrakstīts:

«1) Vācijas agrārā statistika

2) Krievijas agrārā statistika

3) Streiku statistika Krievijā -f Ungārijas agrārā statistika.»

Vācijas 1907. gada lauksaimniecības skaitīšanas datus V. I. Ļeņins

studēja laikā no 1910. gada (agrāk par septembri) līdz 1913. gadam (vēlāk par jūniju).

Vācijas agrārās statistikas analīzi V. I. Ļeņins uzskatīja par sevišķi nozīmigu kapitālisma attīstības likumu izzināšanai zemkopībā un buržuāziskās apoloģētikas atmaskošanai agrārajā jautājumā. «Vācija pieskaitāma pie visprogresīvākajām zemēm, kur visstraujāk attīstās kapitālisms. Lauksaimniecības uzņēmumu skaitīšanas tajā nostādītas pat varbūt labāk nekā jebkur citur Eiropā. Tāpēc arī saprotama interese, ar kādu tiklab vācu, kā ari krievu literatūra uzņēma pēdējās — 1907. gada skaitīšanas rezultātus (pirmā skaitīšana notika 1882. un otrā 1895. gadā). Buržuāziskie ekonomisti un revizionisti sāka vienā balsī kliegt, ka marksisms — simto un tūkstošo reizi! atspēkots ar skaitīšanas datiem» (Ленинский сборник XXV, 127. IPP-).

Tāpēc V. I. Ļeņins uzskatīja, ka nepieciešams sīki analizēt Vācijas 1907. gada skaitīšanas datus.

Vācijas agrārās statistikas materiāli ņemti galvenokārt no trim sējumiem krājumā «Statistik des Deutschen Reichs». Neue Folge. Band 112. «Die Landwirtschaft im Deutschen Reich nach der lund-wirtschaftlichen Betriebszahlung vom 14. Juni 1895», Berlin, 1898; «Statistik des Deutschen Reichs». Band 202. «Berufs- und Betriebszahlung vom 12. Juni 1907», «Berufsstatistik», Berlin, 1909; «Statistik des Deutschen Reichs». Band 212. «Berufs- mid Betriebszahlung vom 12. Juni 1907», «Landwirtschaftliche Betriebsstatistik» (Teil la; lb; 2a). Berlin, 1909—1910 («Vācijas statistika». Jauna sērija. 112. sējums. «Lauksaimniecība Vācijā pēc 1895. gada 14. jūnija lauksaimnieciskās ražošanas skaitīšanas datiem». Berlīnē, 1898; «Vācijas statistika». 202. sējums. «1907. gada 12. jūnija arodu un uzņēmumu skaitīšana», «Arodu statistika». Berlīnē, 1909; «Vācijas statistika». 212. sējums. «1907. gada 12. jūnija arodu un uzņēmumu skaitīšana», «Lauksaimniecības uzņēmumu statistika» (l.a; l.b; 2.a daļa). Berlīnē, 1909— 1910).

Iepriekš minētos statistikas materiālus, kā ari visus tos, kas iznāca vēlāk, V. I. Ļeņins daļēji izmantoja, rakstīdams rakstu «Šolaiku zemkopības kapitālistiskā iekārtā (sk. Rakstu 16. sēj., 379.—402. Ipp.). Vācijas agrārās statistikas materiālus V. I. Ļeņins bija iecerējis izmantot ari vēlāk paredzētajam otrajam rakstam par Vācijas lauksaimniecību.

Vācijas agrārās statistikas materiālos ir ļoti daudz tabulu, tabulu daļu un atsevišķu statistisku datu izrakstu ne tikai no iepriekš minētā krājuma «Vācijas statistika», bet ari no Fr. Cāna, Smelcles un citu rakstiem; dažas ziņas par mēslojumiem Ļeņins ņēmis no vairākiem franču avotiem. Izrakstitos statistikas datus Ļeņins bieži vien pats pārstrādāja, salīdzināja tos, izdarīdams piezīmes secinājumiem, izdarīja pats savus rādītāju papildu aprēķinus utt.

Ļeņina apstrādātie un sistematizētie Vācijas agrārās statistikas materiāli atklāja un ilustrēja kapitālisma attīstības dažādos veidus zemkopībā.

Pamatojoties uz Vācijas agrārās statistikas materiālos atrodamajiem plašajiem statistikas datiem par zemkopjiem, Ļeņins pētīja zemniecības proletarizācijas procesu: bezzemnieku skaita palielināšanos zemkopībā, lauku iedzīvotāju ekspropriāciju, tiem kļūstot par strādniekiem bez zemes, kā arī zemniecības «blakus peļņas darbu» attīstīšanos, t. i., zemkopības savienošanos ar rūpniecību, kas nozīmē proletarizācijas pirmo pakāpi. Statistikas dati par mašīnu izmantošanu, par uzņēmumiem (procentos), kam ir darba lopi un par darba lopu sastāvu, par lauksaimniecības tehnisko nozaru, piensaimniecības u. c. paplašināšanos raksturoja kapitālistiskās lielražošanas attīstību.

īpašu interesi rada Ļeņina paskaidrojumi pie tabulas (ņemta no krājuma «Vācijas statistika» 202. sējuma, no 1907. gada skaitīšanas rezultātiem), kura raksturo iedzīvotājus pēc patstāvīgo personu pamatnodarbošanās (sk. šā sējuma 342. un 343., 368. Ipp.). Kā redzams no Ļeņina piezīmes sējuma 344. Ipp. (««Agrārajā jautājumā», 244. lappusē, pieņemtais sadalījums (tūkstošos)»), Vācijas lauku iedzīvotāju iedalījuma princips pēc 1882. un 1895. gada datiem trijās pamat-grupās (I, 11 un III) pilnīgi atbilst iedalījumam, ko Ļeņins parādījis

un pamatojis savā darbā «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» (sk. Rakstu 5. sēj., 190.—195. Ipp.). Izmantojot datus no Gāna raksta par iedzīvotāju sastāvu pēc nodarbošanās, Ļeņins atzīmē Vācijas «arodu statistikas» jucekli (sk. šā sējuma 353. Ipp.). Šikāk par šo jautājumu sk. Rakstu 5. sēj., 190.—195. ipp.

Dažas Vācijas statistikas tabulas tehnisku iemeslu dēļ šajā sējuma ievietotas pa daļām. — 295.

104 Datus no tabulas ailēm, ko Ļeņins apvilcis ar svītru, viņš izmanto saviem aprēķiniem par algotajiem strādniekiem. Sk. tabulas pēdējo aili (321. Ipp.). — 318.

105 Ļeņins atsaucas uz rakstu — Fr. Zaim. «Deutschlands wirtschaftlichs Entwicklung unter besonderer Beriicksichtigung der Volkszāhlung 1905 sowie Berufs- und Betriebszāhlung 1907» (Fr. Cāns. «Vācijas saimnieciskā attīstība, īpaši ievērojot 1905. gada tautas skaitīšanu, kā ari 1907. gada arodu un uzņēmumu skaitīšanu»), kas bija publicēts izdevumā «Annalen des Deutschen Reichs», 7. un 8. n-rā 1910. gada jūlijā un augustā. — 322.

106 Ļeņins domā rakstu — Schmelzle. «Die landliche Grundbesitzvertei-lung, ihr Einfluss auf die Leistungsfahigkeit der Landwirtschaft und ihre Entwicklung» (Smelcle. «Lauku zemes īpašuma sadalījums, ta ietekme uz lauksaimniecības ražīgumu un uz lauksaimniecības attīstību»), kas bija publicēts izdevuma «Annalen des Deutschen Reichs», 6. nr-ā 1913. gada jūnijā. — 333.

107 Abās nākamajās tabulās Ļeņins min datus no sava darba «Agrārais jautājums un «Marksa kritiķi»» IX nodaļas par 1882. un 1895. gadu; darbs bija publicēts krājumā «Agrārais jautājums». I daļa. S.-Pb, 1908 (sk. Rakstu 5. sēj., 191.—193. Ipp.). Manuskripta pirmajā tabulā Ļeņins izlabojis divas krājumā ieviesušās iespiedkļūdas; pārlicis kategoriju apzīmējumus «c 2» un «c 3». — 344.

108 Ļeņins te min datus no izdevuma — «Statistik des Deutschen Reichs». Band 211. «Berufs- und Betriebszāhlung vom 12. Juni 1907». Bcrufs-statistik. Abteilung X. Die berufliche und soziale Gliederung des deutschen Volkes. Berlin, 1913 («Vācijas statistika». 211. sēj. «1907. gada 12. jūnija arodu un uzņēmumu skaitīšana». Arodu statistika. X nodalījums. Vācu tautas iedalījums pēc arodiem un pēc sociālā stāvokļa. Berlīnē, 1913). — 353.

109 «Melnā burtnīca» — tā ir «Austrijas lauksaimniecības statistikas» burtnīca, tās pirmais dokuments ir ar to pašu nosaukumu, un tajā ietverta manuskripta 4. un 5. lappuse (sk. šā sējuma 386.— 393. Ipp.). — 367.

110 Šeit publicējamais dokuments atspoguļo trīs stadijas Ļeņina darbā, studējot Vācijas 1907. gada lauksaimniecības skaitīšanas datus, ko Ļeņins bija sakopojis savā burtnīcā «Vācijas agrārā statistika» (sk. šā sējuma 295.—369. ipp.). Pirmā stadija — Ļeņins sastādīja kopēju plānu šo datu apstrādāšanai par 13 tematiem (0—12). Otra stadija — izstrādāja plānu un uzrakstīja pirmo rakstu «Šolaiku zemkopības ka-

34 40. sēj.

pitālistiska iekārta», kurā iztirzāja kopējā plāna pirmos piecus (0—4) punktus (tematus) (sk. Rakstu 16. sēj., 379.—402. lpp. Otrajam rakstam atlikušos tematus sk. šā sējuma 371. un 372. lpp.). Trešā stadija — otra raksta plāns ar pieciem punktiem vai tematiem. Otrais raksts palicis neuzrakstīts.

Laika posms, kurā Ļeņins strādājis pie šā plāna, visumā nosakāms pēc tā laika, kad viņš kārtojis plāna materiālus pēc Vācijas agrārās statistikas, pamatojoties uz 1907. gada skaitīšanu, t. i.( no 1910. līdz

1913. gadam. — 370.

111 Si un turpmākās atzīmes kreisajā pusē uz malām iepretim atsevišķiem kopējā plāna punktiem nozīmē raksta «Šolaiku zemkopības kapitālistiskā iekārta» (pirmais raksts) attiecīgo nodaļu numerāciju un apjomu (sk. Rakstu 16. sēj., 379.—402. lpp.). Rakstu Ļeņins sarakstījis uz šā plāna pamata. Romiešu cipari (I—VII) apzīmē šā raksta nodaļas, arābu cipari (1 87) ierāmējuma un apaļās iekavās — raksta

manuskripta lappuses, kur izklāstīti kopējā plāna attiecīgie punkti (temati). Kopējā plāna punktu numerācijas kreisā ciparu aile, kas pierakstīta ar zilu zīmuli, saskan ar raksta nodaļu numerāciju un apzīmē šai rakstā izmantotos attiecīgos plāna punktus. — 370.

1,2 Ungārijas agrārās statistikas materiāli, ko Ļeņins daļēji izmantojis rakstā «Šolaiku zemkopības kapitālistiskā iekārta» (sk. Rakstu 16. sēj., 398.—400. lpp.), publicēti krājumā Ленинский сборник XXXI, 274.— 297. lpp. — 371.

113 Atsaukšanās uz 1895. gadu nozīmē salīdzinājumu ar 1895. gada Vācijas lauksaimniecības skaitīšanas datiem. •— 371.

114 Ļeņins atsaucas uz diviem H. Drechsler'a darbiem: «Die bāuerlichen Zustānde in einigen Teilen der Provinz Hannover» («Schriften des Vereins fiir Sozialpolitik». XXIV. 1883. «Bāuerliche Zustānde in Deutschland. Berichte, verčflentiicht vom Verein fiir Sozialpolitik». Dritter Band) un «Die Verteilung des Grundbesitzes und der Vieh-haltung im Bezirke des landwirtschaftlichen Kreisvereins Gottingen» («Landwirtschaftliche Jahrbiicher», hrgb. von Dr. H. Thiel. XV. Band. 1886) (H. Drekslers. «Zemnieku stāvoklis dažās Hannoveres provinces daļās» («Sociālās politikas savienības raksti». XXIV. 1883. «Zemnieku stāvoklis Vācijā. Sociālās politikas savienības publicētie referāti». Trešais sējums) un «Zemes īpašuma un lopu sadalījums Getingenes apgabala lauksaimniecības biedrības rajonā» (Dr. H. Tlla izdoto «Lauksaimniecības gadagrāmatu» XV sējumā, 1886.)). — 371.

115 Sai sarakstā minētas statistiskās tabulas, ko Ļeņins sniedzis rakstā «Šolaiku zemkopības kapitālistiskā iekārta» (pirmais raksts), un uzrādītas manuskripta lappuses, kurās šīs tabulas atrodas (sk. Rakstu 16. sēj., 389., 393., 396., 399., 400. un 401. lpp.). Manuskripta lappuses ar 4., 5., 6., 7. un 8. tabulu nav atrastas. — 373.

ll(i Dati no Dānijas statistikas izrakstīti ap 1911. gadu. Tas konstatēts pēc Dānijas statistikas izdevuma — 1909. g. skaitīšanas «Statistisko tabulu» iznākšanas datuma. No Dānijas statistikas izdevumiem, ko Ļeņins šeit citējis, tas ir pats vēlākais.

Ļeņins izmantojis datus, lai raksturotu kapitāla un ražošanas koncentrācijas procesu Dānijas lauksaimniecībā. Visas saimniecības iedalīdams četrās lielās grupās (līdz 3,3 ha — proletāriskās un pusproletā-riskās saimniecības, 3,31—9,9 ha — sikzemnieki, 9,9—29,7 ha — liel-saimnieki un lauku buržuāzija, vairāk par 29,7 ha - kapitālistiskā zemkopība), Ļeņins parāda saimniecību ekonomisko tipu atšķirību. Divām zemākajām grupām (63,4% visu saimniecību) 1909. gadā piederēja 11,7% zemes un 17,2% govslopu, turpretim divas augstākās grupas (36,6% visu saimniecību) bija sakoncentrējušas 88,2% zemes un 82,8% visu govslopu. Ar to tiek atsegta saimniecību tipiski kapitālistiskā noslāņošanās, tas apstāklis, ka uzņēmēju saimniecībās koncentrētas gandrīz e/io zemes un vairāk nekā Vs visu govslopu. Ļeņins īpaši atzimē lielsaimniecību skaita pieaugumu laikā no 1898. lidz

1909. gadam. Sai laikā saimniecību kopskaits palielinājies par 1,7%, turpretim saimniecības ar 15—49 govslopiem skaitā pieaugušas par 35% un saimniecības ar 50 un vairāk govslopiem — par 46,3%. Dānijas lopkopības augsto attīstību Ļeņins rāda, sniegdams datus par govslopu salīdzināmo daudzumu Dānijā, Vācijā un Krievijā, rēķinot uz 1000 iedzīvotājiem, uz 1000 hektāriem un uz vienu kvadrātkilometru. — 374.

117 Izraksti no Austrijas lauksaimniecības statistikas, acim redzot, izdarīti laikā no 1910. līdz 1912. gadam, jo dokumenta sākumā V. I. Ļeņina minētais «Austrijas statistikas rokasgrāmatas» 28. sējums iznāca

1910. gadā, bet vēlāka pierakstījumā tai pašā lappusē minētais 29. sējums iznāca ne agrāk par 1911. gada novembri (šā sējuma priekšvārds datēts ar 1911. g. oktobri).

Austrijas lauksaimniecības statistikas materiālos ir galvenokārt dati, kas raksturo zemes platības apmērus, lauksaimniecības un mežsaimniecības uzņēmumu personālsastāvu, lauksaimniecības mašīnu izmantošanu un darba lopu turēšanu. Lauksaimniecības un mežsaimniecības uzņēmumu raksturojums attiecībā uz apstrādājamās zemes platības daudzumu un lauksaimniecības mašīnu izmantošanu šeit dots kā statistisks grupējums kombinētas tabulas veidā, kura atspoguļo abu minēto pazīmju savstarpējo sakaru. Otru tabulas pusi (kas ievietota šā sējuma 383. lpp.) Ļeņins sastādījis pats, pamatojoties uz minētā krājuma vairākām tabulām, lai tālāk saskaldītu vidējo saimniecību grupu (2—100 ha) 5 apakšgrupās pēc zemes platības lieluma.

Lauksaimniecības un mežsaimniecības uzņēmumu grupējums pēc ražošanas platības lieluma (sk. 386,—393. lpp.) raksturo uzņēmumu personālo sastāvu atkarībā no tā, cik lielā mērā tie saistīti ar algotu darbu; turklāt statistikas datus par saimniecībām, ko apsaimnieko ģimenes locekļi vien, kā arī par saimniecībām, kurās ir cilvēki, kas nepieder pie ģimenes, Ļeņins ieguvis, pārstrādājot krājuma «Oester-reichische Statistik» 6. tabulas datus. Austrijas statistikas materiāli ilustrēja kapitālisma attīstibu zemkopībā, un, kā redzams, Ļeņins bija nodomājis tos izmantot savos vēlākajos darbos par agrāro jautājumu. — 381.

1,8 Schmelzle's raksts «Die lāndliche Grundbesitzverteilung, ihr Einflufl auf die Leistungsfahigkeit der Landwirtschaft und ihre Entwicklung» (Smelcle. «Lauku zemes īpašuma sadalījums, tā ietekme uz lauksaimniecības ražīgumu un uz tās attīstību») publicēts izdevumā «Annalen

34*

des Deutschen Reichs fiir Geselzgebung, Verwaltung und Volkswirt-schaft» («Vācijas impērijas annāles»), 6. nr. Sis numurs nāca klajā

1913. g. 10. jūnijā. Tāpēc Ļeņins varēja iepazīties ar Smelcles rakstu ne agrāk par 1913. gada jūliju. — 395.

119 Domāts darbs — H. Quante. «Grundkapital und Betriebskapital». «Landwirtschaftliche Jahrbucher» von H. Tliiel. XXXIV. Band. Heft 6. Berlin, 1905, SS. 925—972 (H. Kvante. «Pamatkapitāls un apgrozāmais kapitāls», H. Tlla «Lauksaimniecības gadagrāmatas». XXXIV sēj., 6. burtnīca. Berlīnē, 1905. 925.—972. Ipp.). — 395.

120 Domāts Dr. K. Vogeley darbs «Landwirtschaftliche Betriebsverhāit-nisse Rheinhessens». «Arbeiten der Deutschen Landwirtschafts-Gesell-schaft». Heft 133 (Dr. K. Fogelejs. «Ražošanas attiecības Reinas He-senes lauksaimniecībā». «Vācijas lauksaimniecības sabiedrības darbi». 133. burtnīca). — 395.

121 Sājā vietā pēc Šmelcles citēts Dr. A. Burga darbs «Beitrāge zur Kennt-nis des landwirtschaftlichen Betriebs im Vogelsberg». «Arbeiten der

' Deutschen Landwirtschafts-Gesellschaft». Heft 123 (Dr. A. Burgs. «Apcerējums par lauksaimniecisko ražošanu Fogelsbergā». «Vācijas lauksaimniecības sabiedrības darbi». 123. burtnīca). — 396.

122 Izraksti no E. Laura grāmatas attiecas apmēram uz 1913. gadu, jo V. I. Ļeņins tos izdarījis starp diviem 1913. gada pierakstiem. Raksta statistiskie dati attiecas uz laika posmu no 1886. līdz 1906. gadam. Tie palīdzēja vispusīgi raksturot Šveices lauksaimniecības attīstības tendences minētajā periodā. Kopā ar citiem materiāliem šos datus Ļeņins, acīm redzot, bija nodomājis izmantot sava darba «Jauni dati par kapitālisma attīstības likumiem zemkopībā» turpinājumam. — 400.

123 Ļeņina piezīmju manuskripts par E. Jordi grāmatu «Elektriskais dzinējs lauksaimniecībā» atrodas burtnīciņā ar virsrakstu «Engelss, Sa-voija etc., vēl šis tas un izraksti par karu», starp izrakstiem no

1914. gada septembra avīzēm un žurnāliem. •— 404.

'2* Turpmāk publicētie dokumenti ir sagatavošanas materiāli V. I. Ļeņina darbam «Jauni dali par kapitālisma attīstības likumiem zemkopībā.

I izlaidums. Kapitālisms un zemkopība Amerikas Savienotajās Valstīs». Šiem materiāliem ir divas daļas: pirmajā daļā ir dažādi minētā Ļeņina darba plāna varianti, otrajā — amerikāņu 1900. un 1910. g. cenzu (skaitīšanu) statistikas materiāli. So statistikas materiālu ievads ir «Piezīmes par Amerikas lauksaimniecības statistiku» (sk. šā sējuma 416.-—420. Ipp.).

Plāna variantus Ļeņins uzrakstījis uz atsevišķam lapiņām, kuru otrajā pusē viņš sarakstījis rakstu vācu valodā — «Der Opportu-nismus und der Zusammenbruch der zweiten Internationale» («Opor-tūnisms un II Internacionāles krahs») (sk. Rakstu 22. sēj., 94.— 105. Ipp.). Lapiņas nav sanumurētas, tāpēc minētā Ļeņina darba dažādie plāna varianti salikti tādā kārtībā, kas tuva galīgajam plānam, kurš minēts iespiestās gramatas satura rādītājā. Līdzās atsevišķiem veseliem plāna variantiem uz tām pašām lapiņām ir arī plānu fragmenti.

«Piezīmes par Amerikas lauksaimniecības statistiku» ir svarīgas metodoloģiskas tēzes par saimniecību tipu pētīšanu, kā ari salīdzi-

noši raksturota nozīme un saturs, kāds ir fermu grupējumam pēc trim pazīmēm: pēc fermu zemes platības, ienākuma galvenā avota un kopējā naudas ienākuma. Ļeņins turklāt uzsver, kāda nozīme ir fermu grupējumam pēc abām pēdējām pazīmēm, un reizē parāda, ciktāl lietojams fermu grupējums pēc zemes platības un kādi tam trūkumi, jo šāds grupējums, ņemts atsevišķi, notušē sīkražošanas izstumšanas procesu (tas savieno mazākumā esošās augošās fermas ar daudzajām atpalikušajām un bojā ejošām fermām). Ļeņinam grupējot fermas pēc ienākuma, zemes faktors pakļauts kapitālam. Ļeņina metodoloģijas īpatnība šai gadījumā ir tā, ka vienā grupējumā (kombinētas tabulas veidā) apvienotas divas pazīmes. Šādā veidā tika salīdzināti statistikas dati par saimniecībām pēc platības viena saimniecības tipa robežās. Ļeņins par Amerikas statistikas trūkumu uzrādīja to, ka tā maz lietoja kombinētas tabulas. ASV statistikā nelietoja kombinētās tabulas, kurās atspoguļotos saimniecību tipi (tajā izšķīra 7—10 fermu grupas, bet Ļeņins tas samazināja līdz 3 galvenajām grupām, kas atbilst trim saimniecību tipiem). Tā par 1900. gada skaitīšanas materiāliem Ļeņins rakstīja, ka «arī te neviens grupējums nav izdarīts pilnīgi, ievērojot visas saimniecības tipa un lieluma būtiskās pazīmes». (Raksti, 22. sēj., 49. Ipp.)

Otra sagatavošanas materiālu daļa — «Amerikas agrārā statistika» ir divu Amerikas skaitīšanu — 1900. un 1910. g. skaitīšanas statistiskie dati, ko Ļeņins apstrādājis. Census reports. Volume V. Twelfth census of the United States, taken in the year 1900. Agriculture. Part I. Washington, 1902 and Thirteenth census of the United States, taken in the year 1910. Volume V. Agriculture. 1909 and 1910. Washington, 1914 (Skaitīšanu pārskati. V sēj. Savienoto Valstu divpadsmitā skaitīšana 1900. gadā. Lauksaimniecība. I d., Vašingtona, 1902 un Savienoto Valstu trīspadsmitā skaitīšana 1910. gadā. V sej. Lauksaimniecība. 1909. un 1910. gadā. Vašingtonā, 1914). Izrakstos no 13. skaitīšanas (1910) pirmo trīs lappušu otrajā pusē ir izraksti no tās pašas skaitīšanas IV sējuma (Arodu statistika). Bez tam šajos materiālos ir daži dati, kas ņemti no statistikas krājuma Statistical Abstract of the United States. Washington, 1912 (Savienoto Valstu statistisks pārskats. Vašingtonā, 1912).

Sākumā Ļeņins sniedz 1900. gada skaitīšanas materiālu izrakstu satura rādītāju. Izraksti no 12. cenza (1909. g. skaitīšanas) aizņem 12 Ļeņina sanumurētas (trekniem un pasvītrotiem cipariem) lapas, bet no 13. cenza materiāliem (1910. g. skaitīšanas) — 16 lapas. Bez tam materiālos ir vairākas atsevišķas lapiņas ar dažādiem Ļeņina aprēķiniem (piem., cik % saimniecību 1900.—1910. g. turējušas zirgus). Šo aprēķinu rezultātus Ļeņins sniedzis savā darbā «.laimi dati par kapitālisma attīstibas likumiem zemkopībā» (Rakstu 22. sēj., 77. un 78. Ipp.).

Lai izpētītu un pierādītu kapitālisma attīstības procesu vispār un konkrēti attīstību tādā veidā, ka lielražošana izstumj sīkražošanu tiklab rūpniecībā, kā arī zemkopība, Ļeņinam visvairāk noderēja 1900. g. 12. skaitīšanas materiāli, kuros bija lietoti trīs dažādi fermu grupēšanas paņēmieni (pēc fermas ienākuma galvenā avota; pēc fermas zemes daudzuma; pēc fermas produkta vērtības — kopējā ienākuma naudā). Tomēr arī šeit, kā jau iepriekš norādīts, neviens no grupējumiem nav konsekventi ieturēts attiecībā uz visām saimnie-

čības tipa un lieluma būtiskajām pazimēm. Bet 1910. g. skaitīšanas kopsavilkumā, Ļeņins norāda, nav pilnīgs pat tradicionālais saimnie-cibu grupējums pēc zemes daudzuma. Ļeņins šos trūkumus izlaboja: viņš izveidoja vispārinošu (kopsavilkuma) tabulu, kur salīdzināti tris grupējumi. Analizējot Ļeņins atklāja, cik ierobežots un nepilnīgs ir grupējums pēc zemes daudzuma fermā (buržuāziskās statistikas iecienīts grupēšanas paņēmiens), un parādīja, ka nepieciešams modificēt pētīšanas metodes, grupēšanas paņēmienus utt. atbilstoši veidiem, kā kapitālisms iespiežas zemkopībā.

Kā jau norādīts iepriekš, 1910. gada 13. skaitīšanas materiāli pēc sava satura bija trūcīgāki, un Ļeņinam nebija iespējams izveidot grupējumus, līdzīgus iepriekš minētajiem, analizēt tos un izdarīt attiecīgus secinājumus. 1910. gada skaitīšanas absolūtos un daļēji relatīvos datus Ļeņins izmantoja salīdzināšanai. Sējuma 442.—445. lappusēs līdzās datiem par zemkopību minēti arī dati par iedzīvotājiem trijos galvenajos ASV rajonos: rūpnieciskajos Ziemeļos, bijušajos vergturu Dienvidos un kolonizējamos Rietumos; par šiem galvenajiem rajoniem sniegti Ļeņina izrakstītie dati, kas raksturo lopkopības tirdzniecisko raksturu, starp citu, arī lopu turēšanas koncentrāciju Ziemeļos. Ļeņins nonāk pie vispārīga secinājuma, ka Amerikas Savienotajās Valstīs tiek izstumtas sīkās un vidējās saimniecības, pieaug lielo — kapitālistisko saimniecību skaits. Tālāk, 478. un 479. lappusē, minēti statistikas dati, ko Ļeņins izmantojis, lai atspēkotu buržuāzisko ekonomistu apgalvojumus, ka likums — lielražošana izstumj sīkražošanu — zemkopībā neesot spēkā. Sie dati noderēja par pamatu Ļeņina darba «Jauni dati par kapitālisma attīstības likumiem zemkopībā» 15. paragrāfam («Rūpniecības un zemkopības evolūcijas salīdzinoša aina»). Ļeņins nonāk pie secinājuma par «apbrīnojamo evolūcijas viendabīgumu» rūpniecībā un zemkopībā.

Pie 1900. g. amerikāņu statistikas materiāliem Ļeņins sāka strādāt Parīzē (1912. gadā), bet darbu pie minētā sējuma nenobeidza. Tā vēstulē I. A. Hurvičam Vašingtonā 1914. g. 27. februāri V. I. Ļeņins no Krakovas raksta: «Parīzē es studēju amerikāņu lauksaimniecības statistiku (vol. V. Agriculture — census of 1900) — atradu ļoti daudz interesanta. Tagad, dzīvodams Krakovā, nevaru šos izdevumus dabūt.» (Raksti, 36. sēj., 229. lpp.) Vēstulē N. N. Nakorjako-vam Ņujorkā 1914. g. 18. maijā V. I. Ļeņins no Poroņinas ziņo, ka viņš dabūjis 1900. g. cenza V sējumu un lūdz izsūtīt viņam 1910. g. 13. cenza V sējumu (sk. Rakstu 35. sēj., 106. lpp.).

Grāmata «Jauni dati par kapitālisma attīstības likumiem zemkopībā. I izlaidums. Kapitālisms un zemkopība Amerikas Savienotajās Valstīs» (sk. Rakstu 22. sēj., 1.—88. lpp.), acīm redzot, pabeigta

1915. gadā un 1916. g. janvārī no Bemes nosūtīta A. M. Gorkijam, lai nodotu izdevniecībai «Pārus». Reizē ar manuskriptu nosūtītajā vēstulē Ļeņins rakstīja: «Es centos, cik vien iespējams, populārāk apskatīt jaunos datus par Ameriku, kuri, pēc manas pārliecības, sevišķi derīgi marksisma popularizēšanai un tā faktiskajai pamatošanai ... Gribētu turpināt un vēlāk izdot arī II izlaidumu — par Vāciju.» (Raksti, 35. sēj., 172. lpp.) Pirmoreiz grāmata laista klajā tikai 1917. gadā «Zizņ i Znaņije» izdevumā. — 408.

Content

Uļjanovs Vladimirs Iļjičs Lenins Raksti-40 ievads

PRIEKŠVĀRDS

PIEZĪMES